УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 січня 2025 року
м. Київ
справа № 550/172/23
провадження № 51 - 5697 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 13 червня 2024 року та  ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
За вироком вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 13 червня 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК  ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5  порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414  КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, представник потерпілого указуючи на допущені, на його думку, судом першої та апеляційної інстанцій порушення, не обґрунтовує, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість зазначених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом постановленого щодо  ОСОБА_6  судових рішень, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу. 
Також, ОСОБА_5 , обмежившись загальними фразами, не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного засудженому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого злочину, обставинами його скоєння та даним про особу засудженого через м`якість, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65 КК.
Крім того, касаційна скарга представника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
При цьому, у поданій скарзі  ОСОБА_5 не наведено обґрунтування щодо незаконності ухвали (в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди) на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з урахуванням положень статей 127-129, 370, 412 цього Кодексу, статті 23 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку.
До того ж, позиція представника потерпілого є незрозумілою та непослідовною, оскільки як убачається з касаційної скарги, ОСОБА_5 у своїй скарзі, вказуючи у вступній та мотивувальній частині на оскарження вироку місцевого та ухвали апеляційного судів, у прохальній частині просить скасувати вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів, однак призначити новий розгляд справи судом апеляційної інстанції в частині призначеного покарання та в частині розміру цивільного позову матеріальної шкоди, а в частині відшкодування моральної шкоди - залишити без змін, чим допустив суперечності.
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427  КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Залишити касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5  без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3