РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 570/1137/24
Провадження № 22-ц/4815/169/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  

судді-доповідача - Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О., 

учасники справи:
позивач         – ОСОБА_1 ,
відповідач         – ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року (ухвалене у складі судді Гладишевої Х.В.) у справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,  -

в с т а н о в и в :

       У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що він є повнолітнім сином відповідача та навчається на ІІІ курсі денного відділення Відокремленого структурного підрозділу "Рівненський автотранспортний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування" на державній формі навчання.
Доходів, крім стипендії, він не має.
У зв`язку з навчанням витрачає чимало коштів на оплату проїзду до місця навчання, на харчування, придбання друкованих зошитів, навчальних посібників, книг, канцтоварів, одягу, оплату послуг провайдерів Інтернету та зв`язку, а також несе інші витрати, пов`язані із ним.
Його батько, ОСОБА_2 , є працездатною особою, перебуває на військовій службі, отримує заробітну плату та має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові, який продовжує навчання.
Добровільно коштів на його утримання відповідач не надає.
Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 березня 2024 року і до завершення дитиною навчання, 30 червня 2025 року, але не довше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач, продовжуючи навчання на третьому курсі денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Рівненський автотранспортний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування» потребує матеріальної допомоги батьків.
Відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджує наявність можливості надавати допомогу сину, який продовжує навчатися.
Водночас, визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що останній має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку з його доходу проводяться відрахування у розмірі 1/4 частини усіх доходів (заробітку).
Тож, враховуючи позиції сторін та беручи до уваги наявні у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача ОСОБА_1 в розмірі 1/8 частки всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 11 березня 2024 року і до завершення ним навчання 30 червня 2025 року, але не довше ніж до досягнення позивачем двадцяти трьох років.
Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що він перебуває на службі в Збройних Силах України.
Під час відпустки він дізнався від своїх односельчан, а в подальшому із веб-сайту Судова влада України, що його син, ОСОБА_1 , подав позов про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
28 червня 2024 року він подав заяву до місцевого суду про ознайомлення із матеріалами даної справи та 05 липня 2024 року заявив клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
До ознайомлення із матеріалами справи в електронному суді, а саме до 13 жовтня 2024 року, він не отримував судового рішення суду першої інстанції щодо вирішення питання про зупинення провадження у справі.
Також, у заяві про зупинення провадження він вказав адресу, на яку мають приходити судові повістки, процесуальні документи та інші матеріали справи. До неї також було додано Витяг з Реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання та зазначено номер телефону в матеріалах справи.
Проігнорувавши інформацію, зазначену ним про його адресу та Витяг з Реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання, суд першої інстанції продовжував відправляти судові повістки та процесуальні документи по справі на адресу, за якою він фактично не проживає. 
Вважає, що було порушено його право щодо безпосередньої участі у справі, щодо поінформованості про дату, час і місце її розгляду та щодо подання доказів у справі.
Також, ухвалюючи судове рішення від 10.07.2024 року про відмову в зупиненні провадження у справі, суд порушив норми процесуального права, оскільки ст. 251 ЦПК України є імперативною та покладає на суд обов`язок, а не право, зупинити провадження у справі.
Зазначає, що він виконував свої батьківські обов`язки та продовжував утримувати свого повнолітнього сина та неповнолітню доньку.
До грудня 2023 року щомісячно переказував кошти своїй дружині для зберігання їх у сімейному бюджеті та на покупки необхідних речей для дітей.
Він готовий сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, проте не в тому розмірі, який присуджено судом першої інстанції.
Також з нього стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 та на його утриманні перебуває хворий батько, ОСОБА_3 , який має ІІ групу інвалідності та потребує лікування.
Окрім того, він має особисті потреби: купує собі одяг, взуття, засоби догляду, продукти харчування та інші необхідні речі.
Зважаючи на те, що він перебуває у зоні бойових дій, тому часто за власні кошти разом з іншими військовими оплачує ремонт автомобілів та купує інші речі, необхідні для підрозділу.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 11 березня 2024 року і до закінчення дитиною навчання, 30 червня 2025 року, але не довше, ніж до досягнення сином 23-х років.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином відповідача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції 22 лютого 2007 року, актовий запис №7.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданою управлінням забезпечення надання адміністративних послуг, центром надання адміністративних послуг у м. Рівному Рівненської міської ради від 24 листопада 2021 року, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Довідкою від 01 березня 2024 року № 78/02-09, виданою відокремленим структурним підрозділом "Рівненським автотранспортним фаховим коледжем Національного університету водного господарства та природокористування" підтверджується, що ОСОБА_1 у 2021 році вступив до вказаного коледжу. Термін закінчення навчання в навчальному закладі - 30 червня 2025 року. Стипендію отримує.
Із довідки про доходи від 01 березня 2024 року, виданої ОСОБА_1 за місцем навчання вбачається, що останній в січні та лютому 2024 року отримав стипендію по 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. на місяць.
Відповідно до витягу Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 18 липня 2024 року у позивача ОСОБА_1 відсутній страховий стаж, заробітна плата (дохід, грошове забезпечення).
Також встановлено, що у позивача є молодша сестра ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , виданого Бронниківською сільською радою Рівненського району Рівненської області 08 квітня 2010 року, актовий запис №5.
Судовим наказом Рівненського районного суду Рівненської області № 570/1044/24 від 07 березня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 березня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. 
Довідкою № 1257109 від 24 вересня 2023 року, виданою військовою частиною НОМЕР_3 підтверджується факт перебування відповідача ОСОБА_2 на військовій службі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами статті 199 СК України, про те, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Суд першої інстанції вказував на те, що відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджує доводи про наявність можливості надавати допомогу сину, який продовжує навчатися.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.
Водночас, визначаючи розмір аліментів, судом враховано, що відповідач має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку з його доходу проводяться відрахування у розмірі 1/4 частини усіх доходів (заробітку).
Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач погоджується та має змогу сплачувати 2000 грн. на утримання позивача.
Із довідки від 01 березня 2024 року № 78/02-09, виданої відокремленим структурним підрозділом Рівненським автотранспортним фаховим коледжем Національного університету водного господарства та природокористування вбачається, що ОСОБА_1 у 2021 році вступив до вказаного коледжу. Термін закінчення навчання в навчальному закладі - 30 червня 2025 року.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. 
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Позивачем заявлено частку від заробітку (доходу) платника аліментів, отже, обрано спосіб стягнення аліментів, що відповідно до вимог СК України визначає саме отримувач, тому апеляційним судом не може бути присуджено тверду грошову суму, як вказує апелянт.
Доводи апелянта про те, що на його утриманні перебуває батько, ОСОБА_3 , який має ІІ групу інвалідності та потребує лікування не заслуговують на увагу, оскільки дані твердження не виключають обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка її потребує, у зв`язку із навчанням.
Щодо відмови у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі варто зазначити наступне.
Дійсно, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Однак, згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, до досягнення ними 23 років та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Крім того, судом було враховано категорію справи, а саме стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка на період навчання не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Апеляційний суд також звертає увагу, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності.
Відтак, зупинення провадження у даній справі на тривалий, невизначений час однозначно порушувало б інтереси дитини на визначення належного, своєчасного утримання.
Ураховуючи вищевикладене, судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, у зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Крім того, вказана справа є, в силу статті 19 ЦПК України, малозначною, а тому розглядається без виклику учасників справи.
Таким чином, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 182, 199, 200 СК України, ст.ст. 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

                                                                       Гордійчук С.О.