ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2025 року 
м. Київ
справа № 758/5158/22
провадження № 51-5928 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
захисника                                                   ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року щодо 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Подільського районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та з покладанням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
2. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
3. Київський апеляційний суд ухвалою від 29 червня 2023 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишив без змін.
4. Касаційний кримінальний суду Верховного Суду постановою від 21 березня 2024 року ухвалу апеляційного суду від 29 червня 2023 року скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
5. Київський апеляційний суд 25 червня 2024 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасував в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування на підставі статей 75, 76 КК і ухвалив свій вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 309 КК у виді штрафу в розмірі 2 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 грн в дохід держави. У решті вирок місцевого суду - залишив без змін.
6. Суд визнав ОСОБА_6 винуватим в незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту у великих розмірах за детально наведених у судових рішеннях обставин.
7. Як установив суд, ОСОБА_6 , у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, незаконно придбав психотропну речовину - амфетамін у великих розмірах для власного вживання, без мети збуту та розпочав його незаконно зберігати в згортку з фольги в лівому кросівку в поліетиленовому пакеті, який був при ньому.
8. 15 травня 2022 року о 17:55 ОСОБА_6 на просп. Гонгадзе 20В у м. Києві був зупинений працівниками поліції. Після чого, того ж дня у період із 19:21 до 19:32 під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , у лівому кросівку, що знаходився в поліетиленовому пакеті, який він тримав в руках, виявлено та в подальшому вилучено згорток фольги з порошкоподібною речовиною світлого кольору, яка відповідно до висновку експерта, містить психотропну речовину - амфетамін, масою 7,632 г.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
9. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
10. На обґрунтування свого прохання прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки при призначенні ОСОБА_6 більш м`якого виду покарання ухвалив новий вирок, а не змінив вирок місцевого суду своєю ухвалою.
11. Також прокурор зазначає, що покарання у виді штрафу за своїм видом є явно несправедливим через м`якість, можливість призначення менш м`якого покарання апеляційний суд ніяким чином не обґрунтував. Стверджує, що апеляційний суд не повною мірою врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21 березня 2024 року щодо суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та особи винного.
12. Наголошує, що апеляційний суд не послався на ч. 2 ст. 404 КПК, як на підставу пом`якшення становища ОСОБА_6 , вийшов за межі апеляційної скарги прокурора за відсутності апеляційної скарги обвинуваченого. 
13. Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
14. У судовому засіданні прокурор підтримала подану касаційну скаргу. Засуджений та його захисник заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора. 
Мотиви Суду
15. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
16. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
17. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
18. Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
19. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
20. Згідно з вимогами статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
21. Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
22. Переглядаючи вирок місцевого суду апеляційний суд дотримався вищевказаних положень кримінального процесуального закону.
23. Як убачається з матеріалів провадження, сторона обвинувачення, не погодившись із вироком місцевого суду, оскаржила його в апеляційному порядку. У поданій скарзі, наводячи конкретні доводи, просила скасувати згадане рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок.
24. Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи прокурора, дійшов умотивованого висновку, що рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком не відповідає вимогам ст. 75 КК.
25. Приймаючи таке рішення, апеляційний суд вірно зазначив, що суд першої інстанції не врахував належним чином тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, а також дані про особу винного, який маючи незняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову скоїв злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин. 
26. При цьому, цей суд, урахувавши, що  ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, раніше судимий, мешкає разом з матір`ю та братом, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, офіційне працевлаштування ОСОБА_6 в ПАТ Газопостачання зрідженим газом «Київпропангаз», копії сертифікатів про проходження профілактичного наркологічного огляду, що на думку суду свідчить про намір винного виправитися, дійшов обґрунтованого висновку про те, що йому може бути призначено покарання у виді штрафу в розмірі наближеному до мінімального.
27. Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження, виходячи з своїх дискреційних повноважень, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, яке сприятиме виправленню засудженого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
28. Вирок апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам ст. 370 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а покарання засудженому призначено з дотриманням положень статей 50, 65 КК.
29. Посилання в касаційній скарзі на невиконання апеляційним судом ст. 439 КПК є безпідставним, оскільки Верховний Суд, скасовуючи ухвалу апеляційного суду від 29 червня 2023 року, зазначив про те, що за тих самих фактичних обставин кримінального провадження та обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , застосування до нього положень ст. 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Проте у своєму рішення Суд не надавав оцінку основному покаранню, призначеному ОСОБА_6 . 
30. Не є підставою для скасування рішення апеляційного суду і посилання прокурора на порушення вимог статей 420, 421 КПК.
31. Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції апеляційний суд відповідно має право: змінити вирок; скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Системний аналіз статей 408, 418, 420 та 421 КПК указує на те, що апеляційний суд ухвалює рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, у формі вироку, а в решті випадків - у формі ухвали.
32. Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 617/775/20 зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого. … у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.
33. Суд апеляційної інстанції, повторно переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 , скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_6 та звільнення від його відбування та ухвалив у цій частині новий вирок, яким призначив останньому реальне покарання у виді штрафу. Проте, з огляду на зазначений вище правовий висновок, апеляційний суд повинен був постановити ухвалу.
34. Суд зауважує, що на вирок апеляційного суду було подано касаційну скаргу лише стороною обвинувачення, при цьому, у судовому засіданні суду касаційної інстанції ОСОБА_6 зазначив, що штраф для нього є менш обтяжливим покаранням, аніж позбавлення чи обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК, зазначив, що вже оплатив його та просив відмовити у задоволенні касаційної скарги прокурора. 
35. За змістом ч. 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У цьому провадженні суд апеляційної інстанції, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, діяв у межах своїх повноважень, визначених вказаною нормою права.
36. З огляду на те, що рішення суду апеляційної інстанції стороною захисту не оскаржувалось, становище ОСОБА_6 цим рішенням не погіршено, його ухвалення у формі вироку та відсутність у ньому посилання на ч. 2 ст. 404 КПК, колегія суддів не вважає порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке в силу ст. 412 КПК є істотним, з огляду на що відсутні підстави для його скасування, як про це просить прокурор у касаційній скарзі.
37. Враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року щодо  ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, -без задоволення. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                    ОСОБА_3