П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/26426/24	

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Димерлія О.О.,Семенюка Г.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 у справі № 420/26426/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, бездіяльність та зобов`язання вчинити певні ді, –

ВСТАНОВИВ 

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом у якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії по віку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію за віком по досягненню 60 років тобто з 19.09.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив позивачці у призначенні пенсії, зокрема, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.Позивач з оскаржуваним рішенням не погоджується та зазначає, що його трудовою книжкою підтверджуються спірні періоди роботи позивача. Вважає, що відповідачем протиправно не враховано періоди роботи до страхового стажу. 
Відповідач надав відзив, в якому, зазначив, що пенсійний орган відмовляючи у призначенні пенсії діяв правомірно, оскільки у позивача недостатньо страхового стажу для її призначення. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 28.10.2024 у справі № 420/26426/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнив частково. 
Визнав протиправним та скасував рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 155650004771 від 22.05.2024.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 № 449 від 14.05.2024 про призначення пенсії за віком врахувавши до страхового стажу періоди роботи з 02.1999 по 08.2004, періоди навчання з 05.09.1978 по 24.04.1981 згідно з довідкою (підтвердженням) № 428/93 від 21.07.2023 та періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.07.1984 по 20.07.1987 та ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.07.1994 по 18.07.1997.
В іншій частині позовних вимог – відмовив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 600 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні  адміністративного позову.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що відповідач правомірно прийняв рішення № 155650004771 від 22.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією посвідки на постійне місце проживання НОМЕР_1 , позивачка є громадянкою Республіки Молдова та проживає в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка звернулась до органів пенсійного фонду із заявою № 449 від 14.05.2024 про призначення пенсії за віком. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 155650004771 від 22.05.2024 позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу.
Вважаючи вищевказане рішення відповідача протиправним позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні періоди роботи мають бути зарахованими до страхового стажу позивачки.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача в цій частині позовних вимог є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача № 449 від 14.05.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як вбачається зі спірного рішення пенсійним органом до страхового стажу позивачки не зараховано: 
- період догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 20.07.2023 та серії НОМЕР_3 від 20.07.2023, оскільки заявницею не надано паспортів дітей та/або заяви щодо здійснення догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку; 
- період роботи з 02.1999 по 08.2004 в ТОВ “Світанок старі мрії” згідно довідки №681 від 16.08.2023, оскільки зазначене прізвище згідно довідки ОСОБА_2 , не відповідає наданому свідоцтву про одруження ОСОБА_2 ; 
- період навчання з 05.09.1978 по 24.04.1981 в середній професійно-технічній школі №17, згідно довідки (підтвердження) від 21.07.2023 №428/93, оскільки відсутні відомості про зміну прізвища ОСОБА_3 . 
Окрім того, до уваги не прийнято трудову книжку серії НОМЕР_4 від 15.06.1988 оскільки виправлення прізвища не завірено належним чином, а саме на внутрішньому боці обкладинки відсутня дата видачі документа згідно якого зроблено виправлення прізвища. Документів щодо зміни прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 заявницею не надано, свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 04.06.2009 прізвище ОСОБА_4 не підтверджує.
Надаючи оцінку вказаним аргументам пенсійного органу, колегія суддів виходить з такого.
Положеннями частини четвертої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV), визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Пунктом 2.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок № 22-1), визначено, що до заяви про призначання пенсії додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу. 
Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 для призначення пенсії надаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637). 
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII), статтею 48 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 Постанови КМУ № 637 та пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі – Інструкція № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з записами трудової книжки колгоспника мол № НОМЕР_6 позивачка працювала в період з 02.1999 по 08.2004 в КСП «Світанок».
Наведене також підтверджується довідкою ТОВ «СВІТАНОК СТАРІ МАЯКИ» № 681 від 16.08.2023 (а.с. 14).
Пунктами 1-3 Порядку № 637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22, від 20.02.2020 у справі №415/4914/16-а, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, від 16.06.2020 у справі № 682/967/17 та від 19.06.2020 у справі №359/2076/17.
Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Окрім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Вказану позицію сформував Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.
Відтак, відповідач безпідставно не врахував відомості 
З огляду на викладене, на думку колегії суддів є правильними висновки суду першої інстанції про те, що вказані вище спірні періоди роботи мають бути зарахованими до страхового стажу позивача. 
Щодо доводів песійного органу про незарахування періодів навчання позивача в середній професійно-технічній школі № 17 згідно з довідкою (підтвердженням) № 428/93 від 21.07.2023.
Положеннями статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 №103/98-ВР (далі - Закон №103/98-ВР) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Поняття «страховий стаж» запроваджено Законом, який набув чинності з 01.01.2004.
Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом №1788-XII, а після 01.01.2004 Законом №1058-IV.
Водночас до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Колегією суддів за матеріалів справи, а саме з довідки (підтвердження) № 428/93 від 21.07.2023, встановлено, що позивачка зарахована на навчання згідно з наказом № 64 від 05.09.1978 та завершила навчання згідно з наказом № 92 від 24.04.1981, отримавши кваліфікацію «Слюсар ремонтник (з монтажу, експлуатації та ремонту обладнання для механізації ферм корівників з кваліфікацією електрика)» та диплом про закінчення, серія НОМЕР_7 .
Водночас, як правильно враховано судом першої інстанції, під час навчання позивачка не змінювала прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_2 », оскільки вказане підтверджується архівним витягом з запису акту про шлюб НОМЕР_8 (а.с. 21).
За  наведеного, аргументи відповідача про відсутність відомостей про зміну прізвища ОСОБА_3 є необґрунтованими.
Отже, є правильними висновки суду першої інстанції про те, що періоди навчання позивача з 05.09.1978 по 24.04.1981 мають бути зарахованими до страхового стажу позивача.
Щодо аргументів відповідача про ненадання позивачем паспортів дітей та/або заяви щодо здійснення догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, як підставу для не зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.07.1984 по 20.07.1987 та ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.07.1994 по 18.07.1997.
Так, положеннями пункту 11 Порядку № 637 встановлено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. 
Водночас, вимоги про обов`язкове надання заявником паспорту дитини та/або заяви щодо здійснення догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку чинне законодавство не передбачає, оскільки надає право вибору заявнику між свідоцтвом про народження та паспортом.
Відтак, періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.07.1984 по 20.07.1987 та ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.07.1994 по 18.07.1997 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки, а отже, вищевказані аргументи пенсійного органу є необґрунтованими.
З огляду на наведене, на думку колегії суддів, є правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх рішення.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 у справі № 420/26426/24 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	О.О. Димерлій    Г.В. Семенюк