ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 січня 2025 року 	м.Суми	

Справа №590/120/24 
Номер провадження 22-ц/816/145/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Ямпільського  районного суду Сумської області  від 02 квітня 2024 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 ,  про стягнення заборгованості за кредитним договором,
   
                                                             у с т а н о в и в :

У лютому 2024 року АТ КБ  «ПриватБанк»   звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1   заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.12.2017 року у  розмірі  74 022,70 коп. та судового збору в сумі 2422,40 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.12.2017 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якого відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 100000,00 грн, що підтверджується Випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер НОМЕР_1 ,  строк дії 08/21 тип – Карта «Універсальна».  Після спливу строку дії першої карти відповідачем для можливості користуватися рахунком додатково отримані наступні карти.  Однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, внаслідок чого станом на 02.01.2024 року  виникла заборгованість за кредитним договором   у розмірі 74022,70  грн, з яких: 59867,47  грн – заборгованість за кредитом та 14155, 23 грн  – заборгованість за простроченими відсотками.
Рішенням Ямпільського  районного суду Сумської області  від 02 квітня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк»  задоволено  частково.
Стягнуто з ОСОБА_1    на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 14.03.2016 року станом на 15.12.2021 р.  у сумі 59867,47  грн.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1959,24 грн   компенсації судового збору за подання позовної заяви.
У задоволенні іншої частини позовних вимог   відмовлено.
АТ  КБ  «Приватбанк»   звернувся  до суду з апеляційною  скаргою,  в якій не погоджується з рішенням суду  в частині відмови  у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками  в розмір 14155,23 грн,   вважає рішення в цій частині незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. В іншій частині рішення суду не оскаржується.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що  ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що  кредитор  надав саме ту редакцію тарифів та Умов,  які діяли на момент підписання заяви про надання кредиту,   оскільки  це умови публічного  договору та суд має  можливість  самостійно перевірити  відповідність умов та тарифів, що додаються  до позовної   заяви. 
На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, до суду було надано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого  кредитування  від 27.01.2022 року, які підписані відповідачем.
Вказує, що відповідач з самого початку укладення договору та отримання картки був письмово ознайомлений з умовами кредитування, в тому числі і з розміром відсотків.
З огляду на зазначене, вважає висновок суду про відсутність погодження умов кредитування безпідставним.
Із врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким  стягнути з ОСОБА_1   на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість  за процентами  в розмірі  14155,23 грн, а в іншій частині рішення залишити  без змін.  Судові витрати покласти на відповідача.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, відповідно апеляційним судом не переглядається.
Відзив  на апеляційну скаргу   від відповідача не надходив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти  розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до пунктів 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;  2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, тому  право позивача порушене і підлягає захисту в частині стягнення  з відповідача заборгованості за тілом кредиту,  а   у  задоволенні іншої частини позовних вимог,  а саме заборгованості за відсотками,  не підлягають до задоволення,  у зв`язку з їх недоведеністю, вважаючи, що  відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду,  зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання банківських послуг, який складається із Анкети-заяви, підписаної 14.12.2017  р. ОСОБА_1 , про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 58).
Відповідач підписом у анкеті-заяві засвідчив свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він зобов`язується виконувати зазначені умови та правила надання банківських послуг.
Банк виконав свої зобов`язання, відкрив відповідачу картковий рахунок та видав кредитну картку, якою останній користувався, здійснюючи відповідні платежі.
Зокрема,  14.12.2017 р. відповідачу було відкрито  картковий рахунок та видано  картку, тип картки «Універсальна» НОМЕР_1 .  Після спливу строку дії якої  у подальшому відповідач отримував нові картки, що підтверджується  випискою  по картрахунку  (а.с. 20- 57), та надав відповідачу кредит.
У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, відповідач за договором б/н від  14.12.2017 р. станом на 02.01.2024 р.   має перед банком заборгованість на загальну суму 74022,70 грн,  з яких: заборгованості по кредиту у розмірі –59867,47  грн  та  заборгованість за простроченими відсотками - 14155,23  грн.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі»  від 18 грудня  2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Згідно ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 2 ст. 367ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 14.12.2017 р.  містить анкетні дані ОСОБА_1   та його контактну інформацію.
Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1   погодився  з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, згідно якого без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.   З урахуванням зазначеного,  відсутні підстави  вважати, що при укладенні договору АТ КБ  «ПриватБанк»  узгодив  зі споживачем умови кредитування.
За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначають у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом установлено, що між сторонами 27.01.2022 року був підписаний паспорт споживчого кредиту, який є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (ст.13).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що паспорт споживчого кредиту не свідчить про погодження сторонами договору всіх істотних умов договору.
Разом з тим, установлено, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1   підписали  27.01.2022 р.  заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
У цій заяві сторони погодили умови кредитного договору (зокрема, процентна ставка, відсотків  річних – 42 % - для карт Універсальна,  40,8 % - для карт Універсальна Gold),  а також порядок повернення  кредиту,   процентна ставка, яка застосовується  при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних (зокрема, 84,0% - для карт Універсальна,  81,6% - для карт Універсальна Gold),  тип кредиту, сума/ліміт кредиту, строк кредитування, мета отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту.
З виписки по рахунку ОСОБА_1   вбачається, що останній користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення  заборгованості  і після підписання Заяви від 27.01.2022 р., тобто погодився з даними умовами. Саме з даної дати відповідачу позивач нараховував відсотки за користування кредитними коштами і у зв`язку з несплатою останніх у відповідача виникла заборгованість у розмірі 14155,23 грн.
З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної заяви,  підписаної ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем  анкети-заяви, між банком та нею укладено кредитний договір,  шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був  повідомлений  про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Поправко  свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 14.12.2017 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості. 
З огляду на викладене,  рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за відсотками необхідно скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в цій частині.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Тому рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.
Таким чином,   позивачу необхідно компенсувати за рахунок відповідача  сплачений судовий збір за подачу позову в розмірі  2422,40  грн.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено апеляційну скаргу АТ «Приватбанк» в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями   367, 368, 374, 376,  381-384, 389  ЦПК України, апеляційний суд,

                                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.
Рішення Ямпільського  районного суду Сумської області  від 02 квітня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 14155,23  грн.
Змінити рішення Ямпільського  районного суду Сумської області  від 02 квітня 2024 року  в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»   2422,40  грн компенсації судового збору за подання позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»  4026 грн  судового збору за апеляційний перегляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов