УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/7978/23 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г. 
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 285/7978/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сусловця М.Г. у місті Звягелі, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», Позивач, Товариство) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 4/1057706 від 02 жовтня 2018 року у розмірі 39 008,21 грн та судові витрати.
Позов мотивувався тим, що 02 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі — АТ «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4/1057706. Згідно умов договору їй було надано кредитні кошти в розмірі 49 998,80 грн зі сплатою комісійної винагороди та відсотків за користування кредитом. 
Свої зобов`язання відповідачка виконала не належним чином, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість в сумі 39 008,21 грн, з яких: 5848,90 грн — строкова заборгованість; 13 285,37 грн — прострочена заборгованість; 129,85 грн — нараховані відсотки; 2494,54 грн — прострочені відсотки; 1149,97 грн — комісія та 16099,58 — прострочена комісія. 
Товариство зазначало, що 23 січня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №1-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 , тому просило позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 серпня 2024 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що вона не заперечує, що брала кредит, однак його погашала, а також, вважає, що позивач безпідставно врахував 11,00 % річних відсотків. Проте в кредитному договорі від укладеного між нею та АТ «Кредит Акріоль Банк» такої вимоги не було передбачено. Не було в договорі передбачено і такої вимоги як сплата комісії, а тим більше простроченої комісії.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, мотивуючи таким.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 жовтня 2018 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4/1057706, згідно якого їй було надано кредитні кошти в розмірі 49 998,80 грн зі сплатою нею комісійної винагороди та відсотків за користування (а.с.5-12).
Отримання позичальником зазначеного кредиту підтверджується копіями меморіальних ордерів № 24138468-1, № 24138468-3 та заявою на видачу готівки № 24138510-1 від 02 жовтня 2018 року (а.с.13, 14, 15).
23 січня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 1-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до ОСОБА_1  (а.с.63-66).
Згідно Реєстру прав вимог № 1 від 24 січня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до  ОСОБА_1  за кредитним договором № 41057706 від 02 жовтня 2018 року ( а.с.67).
За умовами кредитного договору відповідачка зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, на день розгляду справи заборгованість відповідачкою згідно кредитного договору не погашена.
Згідно пункту 1 підпунктів 1.2, 1.3.1, 1.3.2. договору, кредит надається на споживчі потреби, за його користування позичальник сплачує: процентну винагороду, щомісячно в розмірі 11,00 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту.
Додатком № 1 до кредитного договору № 4/1057706 від 02 жовтня 2018 року є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в тому числі Графік платежів по кредиту, ануїтет) (а.с.6).
Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту сума щомісячного платежу становить 2237,07 грн, у тому числі сума комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1149,97 грн (а.с.12).
Позивачем до суду надано виписки з рахунку ОСОБА_1 (а.с.16-20, 21-26, 27-43, 44-48, 49-53, 54-58) та розрахунок заборгованості за кредитним договором, з яких вбачається, що станом на 24 січня 2023 року заборгованість становить 39 008,21 грн, а саме: залишок за тілом кредиту – 5848,9 грн, сума простроченого тіла кредиту – 13 285,37 грн, сума нарахованих відсотків – 129,85 грн, сума прострочених процентів – 2494,54 грн, сума комісії – 1149,97 грн, сума простроченої комісії – 16 099,58 грн (а.с.59).
На підставі договору №1-2023 про відступлення права вимоги від 23 січня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» відступив право вимоги за кредитним договором №1/4091615 від 02 жовтня 2018 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с.63-66).
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається із матеріалів справи, що АТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитними договорами виконало та надало йому кредит в сумі 25 000,00 грн, що підтверджено випискою з рахунку ОСОБА_2 .
З наданих АТ «Креді Агріколь Банк» виписок по розрахунку заборгованості видно, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитів, сплати процентів, передбачених кредитним договором, належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї і утворилася заборгованість за кредитним договором.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (надалі Закону), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина 2 стаття 8 Закону).
Отже, цим Законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Відповідно до умов Комплексного договору № 4/1057706, зокрема пункту 1 підпункту 1.3.2 за користування кредитом позичальник сплачує щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмір 2,30% від суми кредиту, зазначено в п.1.1 договору (а.с.5).
У Додатку № 1 до цього Договору (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Графік платежів по кредиту, ануїтет) вказано, що позичальник щомісячно сплачує крім відсотків і комісію обслуговування кредитної заборгованості.
Згідно з даною Таблицею сума щомісячного платежу становить 2237,07 грн, у тому числі сума комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 1149,97 грн. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 02 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2023 року сукупно складає 68 998,2 грн (а.с.6).
Відповідач особисто підписавши Комплексний договір № 4/1057706 та Додаток № 1 до нього, погодилася із зазначеними умовами
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Будь-яких належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог відповідач не надала і таких не встановлено судом.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 серпня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді