ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025                                                   м. Дніпро                           Справа № 904/2356/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. - доповідач, 
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування»  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2024 у справі № 904/2356/24 (суддя Кеся Н.Б.), повний текст рішення складено 27.09.2024
за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб»,                   м. Нікополь, Дніпропетровської області
про стягнення 1186006,65 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

31.05.2024 АТ «Укргазвидобування» через систему «Електронний суд» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в обґрунтування якого посилається на неналежне виконання ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» зобов`язань за Договором поставки від 20.12.2021 № УБГ 388/015-21 та просить стягнути з нього на свою користь 1186006,65 грн, з яких: пеня у сумі 571378,65 грн, штраф у сумі 614628,00 грн та 14232,10 грн судового збору.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2024 позов АТ «Укргазвидобування» до ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» про стягнення 1186006,65 грн залишено без задоволення.
Понесені АТ «Укргазвидобування» судові витрати у вигляді судового збору покладено на позивача.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду та просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, прийнявши нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував усі важливі обставини справи, зокрема не перевірив належне повідомлення про форс-мажорні обставини, яке відповідач надав у вигляді електронного листа, що не має підпису і належного підтвердження. Суд помилково визнав цей лист письмовим повідомленням.
Апелянт стверджує, що суд, прийнявши рішення на основі електронного листа, порушив положення п. 8.2. Договору, який чітко вимагає повідомлення про форс-мажорні обставини у письмовій формі. Електронне повідомлення позивача не відповідало вимогам Договору, а відсутність підпису робить його недостатнім доказом.
Суд також не врахував деталі договору, які регламентують обов`язки сторін щодо форс-мажорних обставин, і не провів належної оцінки наданих доказів.
Сертифікат Торгово-промислової палати не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором і неможливістю виконання зобов`язань за договором, зокрема через те, що визначає період дії форс-мажорних обставин  з 24.02.2022 по 29.08.2022.
У скарзі також зазначено, що суд не взяв до уваги постанови Верховного Суду (від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21 та від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23), що підкреслюють важливість дотримання строків та форми повідомлення про форс-мажор, а також наслідки невиконання цього обов`язку (втрата права посилатися на форс-мажор).
Апелянт вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема щодо штрафних санкцій за порушення строків поставки товару, оскільки відповідач не мав підстав для звільнення від відповідальності через  форс-мажор, оскільки не повідомив про нього належним чином.
Суд неправильно застосував норми щодо форс-мажору, зокрема не розглянув можливість виконання зобов`язань відповідачем під час воєнного стану. Відповідач не довів, що форс-мажорні обставини унеможливили виконання ним зобов`язань за договором, оскільки навіть виконував їх під час зазначених форс-мажорних обставин. Це спростовує їхній вплив на виконання умов Договору. Обставини участі відповідача в публічних закупівлях суперечать заявленому форс-мажору і не були належно враховані судом першої інстанції.
Суд також неправильно оцінив докази щодо впливу обстрілів на неможливість виконання зобов`язань, оскільки ці обставини стосувалися періодів після граничних строків поставки товару, що не мали бути предметом дослідження.
Відтак, з огляду на порушення норм процесуального права судом першої інстанції, що призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2356/24 у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та її узагальнені доводи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач стверджує, що апеляційна скарга позивача є надуманою та подана виключно з метою спотворити тлумачення умов договору, зокрема п. 8.2., що стосується форс-мажорних обставин. Суд першої інстанції правильно і чітко роз`яснив цей пункт, і його висновок щодо електронної форми повідомлення. Письмова форма повідомлення включає у тому числі можливість використання електронної пошти, що підтверджується нормами Цивільного кодексу України.
Відповідач зауважує, що суд вірно встановив факти щодо своєчасного та належного сповіщення позивача про форс-мажорні обставини через електронну пошту, а позивачем не було надано доказів на спростування отримання і розуміння змісту таких повідомлень, що суперечить його заявам.
Відповідач розвінчує твердження позивача, що форс-мажорні обставини можуть застосовуватися лише у випадку повного невиконання зобов`язань, адже діюче законодавство і умови Договору передбачають звільнення від відповідальності за часткове невиконання зобов`язань у зв`язку з форс-мажором. Відповідач також зазначає, що військова агресія РФ є справжніми форс-мажорними обставинами, а позивач неправильно інтерпретує це питання.
Відповідач аргументує, що у договорі не було чітко вказано вимоги до форми повідомлення про форс-мажорні обставини, тому використання електронної пошти для повідомлення вважається допустимим.
Відповідач зазначає, що кожен випадок застосування норм щодо форс-мажору є індивідуальним і залежить від конкретних фактів справи, наявності належних доказів, а також специфіки правовідносин сторін. У цьому контексті посилання на інші судові рішення не має прямої юридичної сили для вирішення цього конкретного спору, оскільки вони були розглянуті в іншому контексті і з іншими правовими обставинами.
Суд першої інстанції, аналізуючи цю справу, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема щодо встановлення наявності форс-мажорних обставин і зв`язку цих обставин з неможливістю виконання зобов`язань. У цьому випадку було враховано всі відповідні критерії та доказову базу, а також правову позицію Верховного Суду, яка є авторитетною, але не є обов`язковою для застосування до кожної конкретної справи без урахування всіх нюансів.
Відповідач просить апеляційний господарський суд урахувати той факт, що незважаючи на відновлення частини виробництва, ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» не могло дотриматися зобов`язань за договором через обставини, які підпадають під визначення форс-мажору, тобто надзвичайних і непередбачуваних ситуацій, які виникли через обставини, що перебувають поза контролем підприємства.
Відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи та аргументи позивача щодо процесуальних порушень безпідставними. 

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 20 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» (Постачальник) було укладено Договір поставки № УБГ388/015-21.
За умовами договору Постачальник зобов`язувався поставити Покупцеві певний асортимент труб та супутніх виробів, а Покупець - прийняти та оплатити поставлений товар.
Умовами договору було визначено терміни та графік поставки товару, зокрема: 
- 50 % обсягу товару повинні бути поставлені протягом 180 календарних днів з дати укладення договору (до 18 червня 2022 року)
- інші 50 % обсягу повинні мали бути поставлені протягом 240 календарних днів з дати укладення договору (до 17 серпня 2022 року).
Місцевим господарським судом також встановлено, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання з поставки Товару власного виробництва за Договором на суму 15 463 952,66 грн, про що свідчать видаткові накладні                  № 0602792 від 12.08.2022, № 0602811 від 15.08.2022, № 0602824 від 15.08.2022,    № 0602808 від 17.08.2022, № 0602810 від 17.08.2022, № 0602818 від 17.08.2022 (невчасно поставлено товар на суму 286 241,05 грн), № 11Г0578 від 26.08.2022,      № 0603079 від 26.08.2022, № 11Г0573 від 29.08.2022, № 11Г0577 від 29.08.2022,   № 11Г0576 від 29.08.2022.
Таким чином, відповідач поставив товар з порушенням строку, встановленого договором. Прострочення поставки товару не заперечується відповідачем.
Постачальник надіслав повідомлення про настання форс-мажорних обставин у зв`язку з війною в Україні, що підтверджується документами, зокрема повідомленням ТПП України.
Пізніше, 11 серпня 2023 року, Постачальник отримав Сертифікат про форс-мажорні обставини, виданий Дніпропетровською торгово-промисловою палатою, що підтвердив, що військова агресія Російської Федерації та воєнний стан стали причиною неможливості виконання зобов`язань у встановлені терміни.
Позивач не спростував отримання та розуміння змісту повідомлень про настання форс-мажорних обставин. 
В матеріалах справи наявні повідомлення, що містять відповідні відмітки про отримання, проте позивач заперечує наявність форс-мажору, стверджуючи, що це не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань.
Позивач стверджує, що відповідач не довів настання форс-мажорних обставин, які могли б виправдати невиконання господарського зобов`язання. Вказує, що сторони домовлялися про конкретні строки виконання зобов`язань, що не корелюється з обставинами форс-мажору.
Позивач вважає, що штрафні санкції є частиною звичайних комерційних ризиків і не повинні бути автоматично відстрочені через форс-мажорні обставини.
Позивач стверджує, що відповідач продовжував брати участь у публічних закупівлях у період, коли нібито діяли форс-мажорні обставини. Це, на думку позивача, спростовує його заяви про наявність форс-мажору.
У свою чергу, відповідач посилається на форс-мажорні обставини, які виникли через повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, введення воєнного стану та призупинення виробничої діяльності підприємства з 24.02.2022. Відповідач також стверджує, що виконання зобов`язань згідно договору було ускладнене або неможливе через ці обставини.
Відповідач визнає, що графік поставки товару був порушений, але не погоджується з тим, що це є підставою для стягнення штрафів та пені, оскільки обставини були зумовлені форс-мажорними обставинами. Зазначає, що він своєчасно повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, а також підтвердив це через листи та сертифікати форс-мажору, зокрема сертифікат ТПП України.
Вищевказані обставини і є предметом спору по даній справі.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Як зазначалося вище та встановлено місцевим господарським судом, між сторонами був укладений Договір поставки, умови якого відповідач порушив, не дотримавшись строків поставки позивачу продукції. Договір передбачав штрафні санкції за порушення. Водночас відповідач стверджує, що форс-мажорні обставини, зокрема військова агресія РФ, унеможливили виконання договору. 
Суд оцінює наявність форс-мажору за критерієм надзвичайних та невідворотних обставин, і це повинно бути доведено відповідачем, зокрема на основі сертифікатів, виданих Торгово-промисловими палатами.
Спірні правовідносини сторін виникли на підставі договору поставки.
Згідно з частинами 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами за результатами тендеру UA-2021-09-09-007417-6, оголошеного та проведеного у системі Прозоро, було укладено Договір поставки № УБГ 388/015-21 від 20.12.2021, згідно з п. 1.1. якого Постачальник (відповідач) зобов`язується поставити Покупцеві (позивач) Лот № 6 Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (Труби обсадні, безшовні з інтегральною різьбою (безмуфтові) класу «Преміум» в асортименті) (далі - Товар), зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.
Копії накладних (а. с. 38-44) свідчать про те, що поставка визначеного сторонами у Договорі товару у передбачені Договором строки не була здійснена своєчасно, що не заперечується відповідачем.
У разі невиконання Постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Графіку поставки товару до даного Договору, п. 7.9. Договору передбачена відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів - штраф у розмірі 7% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.
Отже, наявність порушення відповідачем зобов`язань за договором та встановлення договором штрафних санкцій підтверджуються матеріалами справи
Разом з тим, місцевим господарським судом у вирішенні даного спору було враховано наявність форс-мажорних обставин як причини неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором.
Так, судом було враховано, що відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. 
Поняття форс-мажорних обставин визначене ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», згідно з яким форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (п. 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. 
У постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
У пункті 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується        стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне виконання договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 та від 07.06.2023 у справі № 906/540/22).
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.
Місцевим господарським судом було встановлено, що 11.08.2023 відповідач отримав Сертифікат № 1200-24-0922 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (а. с. 200-201), виданий Дніпропетровською торгово-промисловою палатою, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які унеможливили виконання Договору поставки № УБГ 388/015-21 від 20.12.2021 в зазначений в графіку термін.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі     № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 29.06.2023 у справі            № 922/999/22, від 27.02.2024 у справі № 916/530/23.
Місцевим господарським судом встановлено, що Договір між сторонами був укладений 20.12.2021, до початку повномасштабного вторгнення Росії на територію України. Суд підтримав аргументи відповідача, який не міг передбачити або запобігти виникненню спірних обставин до 24.02.2022 у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, що триває до теперішнього часу. 
03.03.2022 Запорізька АЕС та місто Енергодар були окуповані російськими військами, що призвело до перетворення станції на військову базу і обстрілів сусідніх міст Нікополь і Марганець. Вказана обставина є загальновідомою.
25.04.2022 Нікопольська міська територіальна громада була включена до Переліку територіальних громад, що знаходяться в зоні бойових дій або тимчасовій окупації. 22.12.2022 наказом Міністерства з питань реінтеграції було скасовано попередній наказ, і громада була включена до розділу «Території активних бойових дій».
Судом було враховано, що згідно з Договором поставки № УБГ 388/015-21 від 20.12.2021, постачанню підлягав товар власного виробництва відповідачем, зокрема магістралі, трубопроводи, обсадні труби, тюбінг та супутні вироби (труби безшовні з інтегральною різьбою класу «Преміум»). Графік поставки був розроблений з урахуванням виробничих потужностей відповідача, а також План виробництва і контролю якості товару, узгоджений сторонами у Додатку № 7.
Виробництво відповідача розташоване в м. Нікополь, яке знаходиться в зоні бойових дій. Для виготовлення продукції необхідно мати доступ до трубної заготовки, працююче обладнання, кваліфікований персонал та енергоносії. Враховуючи обставини воєнного стану, відповідач надав докази впливу війни на виробничі процеси. Зокрема, наказ № 445 від 24.02.2022, на підставі якого виробничу діяльність підприємства було тимчасово призупинено у всіх структурних підрозділах підприємства з 24.02.2022, а по відношенню до виробничого персоналу оголошено простій підприємства. Працівників структурних підрозділів переведено на дистанційний режим роботи.
У зв`язку з обстрілами підприємства в місті Нікополь 07.06.2024 та                    16-18.07.2022 для визначення наслідків руйнувань, працездатності устаткування і обладнання, роботи енергетичних систем і мереж, перевірки підприємства на наявність вибухонебезпечних предметів, а також для безпечного виконання робіт, збереження життя і здоров`я персоналу підприємства ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» від збройних уражень, наказом від 18.07.2022 № 778 було зупинено роботи підприємства виробництво продукції в цехах підприємства в місті Нікополь в умовах воєнного стану. Аналогічні накази про зупинку роботи підприємства в умовах воєнного стану приймалися 09.08.2022 та 17.09.2022 (а. с. 185-187, 202).
Наказом від 18.04.2022 № 502 були введені заходи безпеки для персоналу підприємства у воєнний час, а підприємство вживало заходів для відновлення виробництва. Відповідач наголошує на тому, що забезпечити довоєнний рівень виробництва було неможливо через постійні обстріли підприємства, що підтверджено комісійними актами пошкоджень підприємства та кримінальними розслідуваннями обстрілів (а. с. 134-180).
У період з 01.03.2022 по 31.12.2022 з ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» м. Нікополь звільнено 312 осіб (а. с. 189), а за період з 24.02.2022 по 31.12.2022 мобілізовано 374 працівники, які не виконували свої обов`язки (а. с. 190). В умовах війни було складно знайти заміну мобілізованому та звільненому персоналу через масовий виїзд людей з м. Нікополя та його околиць.
Суд оцінив наявні в матеріалах справи докази, зокрема сертифікат ТПП про форс-мажорні обставини та докази надані відповідачем і визнав, що внаслідок воєнних дій, обставини, які стали причиною несвоєчасного виконання умов Договору, є надзвичайними та невідворотними, оскільки відповідач не мав змоги передбачити або уникнути цих обставин. Враховуючи принцип змагальності, тягар доказування лежить на сторонах, однак суд, з висновком якого погоджується колегія суддів ЦАГС, правильно визначив, що докази, надані відповідачем, є більш вірогідними, що дозволило визнати обставини форс-мажорними.
Отже, судом першої інстанції обґрунтовано визнано, що військова агресія і обстріли м. Нікополь та Нікопольської територіальної громади стали тією непереборною силою для відповідача, яка унеможливила виконання зобов`язань за договором у встановлені строки. Саме за встановлених обставин, відповідач не має нести відповідальності за несвоєчасне виконання графіку поставок, оскільки обставини є форс-мажорними.
Колегія суддів також враховує обставини повного виконання відповідачем обов`язку з поставки товару позивачу, відсутність між сторонами спору щодо кількості поставленого товару, а також відсутність претензій щодо якості поставленого товару. 
Позивач не заперечує факт виконання відповідачем умов Договору в частині поставки товару, проте не погоджується з простроченням строків в його поставці (згідно графіку поставки), які на думку колегії суддів, з урахуванням обставин непереборної сили, є незначними.
При цьому, місцевим господарським судом обґрунтовано відхилено аргументи позивача стосовно того, що часткова поставка товару 17.08.2022 свідчить про відсутність форс-мажорних обставин, з огляду на наступне.
Згідно зі статтями 617 ЦК України та 218 ГК України, форс-мажорні обставини звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов`язань, але не звільняють від обов`язку виконати їх. Часткова поставка продукції не свідчить про відсутність форс-мажорних обставин, а навпаки може свідчити про намагання  відповідача виконати умови договору. 
Договір передбачає, що форс-мажорні обставини звільняють сторони від відповідальності не тільки за невиконання, а й за неналежне виконання зобов`язань. Тому несвоєчасна поставка товару також підпадає під дію форс-мажору. 
У даному випадку місцевим господарським судом встановлено вплив на виконання відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару надзвичайних і невідворотних обставин, що ніяк не пов`язано зі звичайними підприємницькими ризиками. Виконання зобов`язань у зоні бойових дій не підлягає формальному підходу, тому суд об`єктивно оцінив вплив обставин війни на виконання договору, з урахуванням усіх доказів наданих відповідачем, а не лише висновку ТПП.  
Враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, покладення відповідальності на відповідача за прострочку поставок через бойові дії не відповідає цим засадам. Справедливість повинна переважати перед формальним застосуванням права. Отже, відповідальність за прострочку поставки не може бути покладена на відповідача.
Суд також зазначає, що посилання позивача на практику Верховного Суду, яка стосується форс-мажорних обставин, не має тих самих обставин, що в даній справі, зокрема, знаходження підприємства відповідача у зоні бойових дій та під постійними обстрілами. 
Апелянт стверджує, що суд порушив положення п. 8.2. Договору, прийнявши рішення на основі електронного листа, проте ніяк не спростовує отримання та відповідне розуміння змісту направлених з боку відповідача повідомлень про настання та про подовження дії форс-мажорних обставин, про що свідчить подання ним до матеріалів справи копій повідомлень відповідача про обставини форс-мажору, які містять відповідні відмітки з вхідними номерами позивача        № УБГ527с від 01.03.2022 та № УБГ958с від 24.05.2022 (а. с. 33, 34). 
Суд правильно оцінив електронний лист як належний доказ. Законодавство не обмежує застосування електронної форми повідомлення, якщо це відповідає домовленості сторін. Договором не було визначено конкретних вимог до форми сповіщення, тому електронне повідомлення є правомірним способом сповіщення. Крім того, відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, інформаційно-телекомунікаційні системи прирівнюються до письмової форми. Тому вимога про підпис на повідомленні не є підставою для його відхилення.
Позиція апелянта про недостатню оцінку доказів, на думку колегії суддів не має підстав, оскільки всі надані документи були ретельно досліджені та відповідно враховані у рішенні суду. Зокрема, судом досліджено докази долучені відповідачем до повідомлення у вигляді вкладень (додано в PDF форматі повідомлення про настання форс-мажорних обставин) на адресу керівництва        АТ «Укргазвидобування», викладеного у паперовому вигляді на бланку ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб», підписаного особисто Генеральним директором відповідача та скріплено відбитком печатки цього підприємства.
Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта, який стверджує, що сертифікат Торгово-промислової палати не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором і неможливістю виконання зобов`язань, оскільки сертифікат не обов`язково має містити деталі про кожен конкретний випадок невиконання зобов`язань. Рішення про застосування форс-мажору було ухвалене на підставі загального аналізу доказів.
Апелянт вказує на постанови Верховного Суду, які підкреслюють важливість дотримання строків та форми повідомлення про форс-мажор, проте не суперечать висновку суду першої інстанції. Вони не виключають застосування електронного повідомлення як належної форми сповіщення, якщо це відповідає умовам договору та законодавству. Враховуючи, що договором не було визначено чітких вимог до форми сповіщення, суд правильно застосував принципи законодавства, що дозволяють використовувати електронні листи.
Апелянт стверджує, що суд неправильно застосував норми матеріального права щодо штрафних санкцій. Проте з огляду на встановлені вище обставини справи, мали місце форс-мажорні обставини, а тому вимоги апелянта є необґрунтованими.
Апелянт стверджує, що суд неправильно оцінив вплив обстрілів на неможливість виконання зобов`язань, оскільки ці обставини стосувалися періодів після граничних строків поставки товару. Проте обставини форс-мажору були ретельно оцінені з огляду на загальну ситуацію в регіоні та фактори, що заважали виконанню зобов`язань, що на думку колегії суддів підтверджено доказами, наданими відповідачем по справі.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права під час постановлення оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних вище обставин, з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку статті 269 ГПК України, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

7. Здійснення апеляційним судом розподілу судових витрат.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог   ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2024 у справі № 904/2356/24 – залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Укргазвидобування».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.03.2025.

Головуючий суддя                                                                      Ю.Б. Парусніков

Судді:                                                                                          Т.А. Верхогляд

 О.Г. Іванов