П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 559/1532/24
Провадження № 22-ц/4815/114/25

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді 
Рівненської області: суддя Жуковська О.Ю.
Рішення суду першої інстанції 
(вступна і резолютивна частини) проголошено:
об 11 год. 59 хв. 30 вересня 2024 року 
у м. Дубно Рівненської області
Повний текст рішення складено: 04 жовтня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України;

за участі: представників Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про поновлення на квартирному обліку, 
в с т а н о в и в:
У травні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі – в\ч НОМЕР_1 ) про поновлення на квартирному обліку.
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що з 13 лютого 1985 року працювала як невійськовозобов`язана у розташованій в м. Луцьк Військовій частині № НОМЕР_2 (далі – в\ч НОМЕР_2 ), яка 28 листопада 2000 року перейменована у Військову частину НОМЕР_3 (далі – в\ч НОМЕР_3 ). Відповідно наказу №80 від 02 квітня 2004 року її звільнено з в\ч НОМЕР_3 в зв`язку зі скороченням чисельності працівників. 
В період роботи у в/ч НОМЕР_3 була зарахована на квартирний облік у виконавчому комітеті Луцької міської ради як особа, що потребувала поліпшення житлових умов. Одночасно її було включено до контрольного списку у в/ч НОМЕР_3 за місцем роботи, що підтверджується контрольним списком станом на 30 жовтня 2004 року. Невійськовослужбовці, які вже перебували на квартирному обліку та в контрольних списках, права на отримання житла не втрачали. На час пред`явлення позову права та обов`язки в/ч НОМЕР_3 перейшли до правонаступника - в/ч НОМЕР_1 , а тому саме у відповідача повинна була і згодом перебувати на квартирному обліку, однак її прізвище у відомостях квартирного обліку в\ч  НОМЕР_1 не збереглося. Між тим, вона знаходилася першою у черзі в контрольному списку. 
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року позов задоволено.
Зобов`язано в\ч НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартирному обліку у в\ч НОМЕР_1 .
У поданій апеляційній скарзі відповідач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права і фактично у невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про відсутність вказівки в оскаржуваному рішенні про нормативно-правовий акт, який регулює відносини з необхідності взяття позивача як невійськовослужбовця на квартирний облік у в\ч НОМЕР_1 замість Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 1995 року №20, що втратило свою чинність. При цьому судом не спростовано пункту 37 цього Положення, на що посилався відповідач, адже ОСОБА_1 військовослужбовцем не була, а також які саме дії в\ч НОМЕР_1 повинна вчинити щодо поновлення позивача на квартирному обліку.
Зверталася увага на те, що позивач перебуває на обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради за контрольним списком робітників в\ч НОМЕР_3 , який сформовано станом на 30 жовтня 2004 року (дата прийняття на облік – 24 серпня 1987 року). Тому саме як працівник, а не військовослужбовець, вона повинна забезпечуватися жилими приміщеннями за рахунок житлового фонду підприємств (організацій).
Не з`ясовано судом те, яким чином особова справа ОСОБА_1 зникла, а також не досліджувався факт передачі контрольних списків та іншої документації від однієї військової частини до іншої.
Вважає, що жилі приміщення надаються особам, які їх потребують, у певному населеному пункті, де вони постійно проживають та зареєстровані, тоді як зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 знаходиться у м. Луцьк. Тому наявність у позивача права на житло не означає, що це право повинно бути реалізоване шляхом її залишення на квартирному обліку у в\ч НОМЕР_1 за відсутності визначених для цього законом підстав.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 13 лютого 1985 року прийнята на роботу у в/ч НОМЕР_2 як невійськовозобов`язана і без статусу військовослужбовця. В подальшому, 21 листопада 2000 року, в/ч № НОМЕР_2 перейменовано у в\ч НОМЕР_3 , що сторонами не заперечується і про що свідчить запис № 20 у трудовій книжці позивача. 
На підставі наказу №80 від 02 квітня 2004 року її звільнено з в/ч НОМЕР_3 у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Ці факти також підтверджуються записами у трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_1 10 жовтня 1969 року (а.с.6-10).
З контрольного списку робітників в/ч НОМЕР_2 , які перебувають на обліку у виконавчому комітеті Ради народних депутатів міста Луцьк, затвердженого 07 грудня 1999 року, видно, що ОСОБА_1 значиться у цьому списку за №7; дата прийняття на облік – 31 червня 1997 року; вид черговості надання житлового приміщення – першочергово (а.с.47).
Разом з тим відповідно до контрольного списку робітників в/ч НОМЕР_2 , які перебувають на обліку у виконавчому комітеті Ради народних депутатів міста Луцьк на отримання житла в першу чергу, затвердженого 07 грудня 1999 т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 , позивач значиться як єдина особа у цьому списку за №1 (а.с.48).
З контрольного списку робітників в\ч НОМЕР_3 , які перебувають на обліку у виконавчому комітеті Ради народних депутатів м. Луцьк, вбачається, що станом на 30 жовтня 2004 року ОСОБА_1 (гуртожиток) значиться першою з двох робітників, вид черговості надання житлового приміщення – перша; дата прийняття на облік – 24 серпня 1987 року; дата внесення в списки першочерговиків – 24 серпня 1987 року. Контрольний список підписано секретарем житлової комісії в\ч НОМЕР_3 та головою житлової комісії в\ч НОМЕР_3 , а також затверджено командиром в\ч НОМЕР_3 (а.с.13).
Таким чином судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Міністерством оборони України понад 19 років і після звільнення з в\ч НОМЕР_3 залишилась першою у контрольному списку на квартирному обліку військової частини в черзі на надання житлового приміщення.
Відповідно до листа Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління №588 від 26 березня 2013 року щодо поновлення ведення за місцем роботи контрольних списків працівників Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку в органах місцевої влади, на підставі рішення Міністерства оборони України від 19.06.2012 №7631/з, включення працівників до контрольних списків пропонується здійснювати на підставі особистої заяви за місцем роботи, а після формування облікових списків у військових частинах, узагальнений список у гарнізоні пропонується вести у квартирно-експлуатаційних органах. Тому ОСОБА_1 рекомендовано звернутися із заявою до військової частини (а.с.15).
З відповіді №360ЖК від 29 вересня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 29 вересня 2023 року встановлено, що цей орган інформацією щодо зняття з квартирного обліку (виключення з контрольних списків осіб, які перебувають на квартирному обліку) позивача у зв`язку із звільненням з роботи з в/ч НОМЕР_1 не володіє. Рекомендовано особисто звернутися з цим питанням до в/ч НОМЕР_1 (а.с.16).
Відповідно до листа в/ч НОМЕР_4 №685/301/794 від 23 лютого 2023 року ця військова частина не володіє жодною інформацією щодо зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку (виключення з контрольних списків осіб, які перебувають на квартирному обліку) через звільнення з роботи у 2004 році з в\ч НОМЕР_3 (а.с. 17).
З довідки Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради №19.1-8/589/2024 від 04 квітня 2024 року видно, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Луцької міської ради для отримання державного житла з 24 серпня 1985 року в загальній черзі за №252 (а.с.19).
З письмової відповіді на адвокатський запит, що надана командиром в/ч НОМЕР_1 31 грудня 2023 року, встановлено, що 06 січня 2022 року в/ч НОМЕР_1 змінила місце дислокації з АДРЕСА_1 . 28 грудня 2022 року наказом начальника Дубенського гарнізону за №118 «Про організацію квартирного обліку у військових частинах ІНФОРМАЦІЯ_4 » цій військовій частині надано право ведення самостійного квартирного обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов. Матеріали особової справи ОСОБА_1 щодо постановки її на облік чи зняття з обліку у в/ч НОМЕР_1 з місця попередньої дислокації - в/ч НОМЕР_3 - не надходила (не передавалася) (а.с.12).
Отже, на час пред`явлення позову матеріали особової справи ОСОБА_1 щодо постановки її на квартирний облік чи зняття з обліку відсутні як у ІНФОРМАЦІЯ_5 , так і у в\ч НОМЕР_1 .
За змістом архівної довідки №1531/495/307/640/пс від "_" травня 2004 року, що надана в\ч НОМЕР_1 Галузевим державним архівом Міністерства оборони, в Історичному формулярі в\ч НОМЕР_3 зазначено, що відповідно до Директиви Міністра оборони України від 29 січня 2004 року №115/1/01, Головнокомандувача Військово-Повітряними Силами Збройних Сил України від 02 лютого 2004 року №122/1/02, Директиви Командувача 14 Авіаційного корпусу від 05 лютого 2004 року №016, в/ч НОМЕР_3 розформована 30 жовтня 2004 року. В Історичному формулярі та ліквідаційному акті в/ч НОМЕР_3 правонаступника не вказано (а.с. 33).
При цьому архівною довідкою №26/2 від 09 серпня 2024 року Галузевого державного архіву Міністерства оборони України підтверджено, що відповідно до ліквідаційного акту в/ч НОМЕР_3 згідно з вимогами директив Міністра оборони України від 29 січня 2004 року №115/1/01, Головнокомандувача Військово-Повітряними Силами Збройних Сил України від 02 лютого 2004 року №122/1/02, Командувача 14 Авіаційного корпусу від 05 лютого 2004 року №016, наказу Командувача 14 Авіаційного корпусу від 05 лютого 2004 року №04, зазначена військова частина розформована 30 жовтня 2004 року, а її правонаступником визначено в/ч НОМЕР_1 (а.с.46).
Тобто з огляду на зазначені документальні дані судом встановлено, що правонаступником в\ч НОМЕР_3 , де працювала і з яким в подальшому розірвано трудовий договір в зв`язку зі скороченням позивача, яка першогочергово перебувала на квартирному обліку цієї військової частини, є в\ч НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_1 .
Водночас ОСОБА_1 має третю групу інвалідності з 24 жовтня 2005 довічно та їй протипоказана важка фізична праця, що видно з довідки до акту огляду МСЕК серії ВЛН №051863 (а.с. 14)
Вважаючи, що її суб`єктивні права на житло порушені відповідачем внаслідок виключення зі списку осіб, які перебувають на квартирному обліку, у квітні 2024 року у суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до в/ч НОМЕР_1 про поновлення квартирному обліку.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки в\ч НОМЕР_1 є правонаступником в/ч НОМЕР_3 , де перебувала на квартирному обліку ОСОБА_1 як особа, яка сумлінно відпрацювала у Збройних Силах України понад 15 років, та в подальшому працювала у військовій частині на посаді, яка не віднесена до посад військовослужбовців. При цьому записи про її перебування на квартирному обліку на час розгляду справи є втраченими.
З огляду на достатність підстав позов ОСОБА_1 задоволено і зобов`язано в\ч НОМЕР_1 поновити її на квартирному обліку.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст.ст. 47, 22 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі ст.ст. 1, 36-38, 40 ЖК Української РСР в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.
Облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання.
Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, а установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням – також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку із виходом на пенсію.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:
1.)поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;
2.)виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;
3.)припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацію особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;
4.)засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;
5.)подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік;
У разі смерті громадянина, який перебував на обліку 
потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сім`ї 
зберігається право подальшого перебування на обліку. Таке ж право 
зберігається за членами сім`ї громадянина, який перебував на 
обліку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів і 
був знятий з обліку з підстав, зазначених у пунктах 2 і 4 цієї 
статті.
Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.
Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.
Не знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов народні депутати України, які перейшли на постійну роботу у Верховну Раду України, і члени їх сімей за місцем попередньої роботи чи постійного проживання.
Пункти 30, 31, 37 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року №20, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, передбачали, що працівники (невійськовослужбовці) військових частин та підприємств військової торгівлі, розміщених за межами міст і селищ міського типу, забезпечуються житлом за рахунок житлового фонду цих військових частин.
Працівники (невійськовослужбовці) торговельно-побутових підприємств військової торгівлі та інших підприємств, а також госпрозрахункових організацій забезпечуються жилими приміщеннями за рахунок житлового фонду цих підприємств (організацій). Працівники (невійськовослужбовці), що перебувають на квартирному обліку в виконавчих комітетах відповідних Рад народних депутатів за місцем проживання, сумлінно відпрацювали у Збройних Силах України не менше 15 років і працюють у військових частинах, які утримуються за рахунок державного бюджету та розміщені у містах і селищах міського типу, забезпечуються жилими приміщеннями із фондів Міністерства оборони України. Надання їм жилих приміщень проводиться згідно з чергою, визначеною на підставі контрольних списків, що ведуться за місцем роботи у порядку, передбаченому чинним законодавством. 
Військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування – військових комісаріатах) і квартирно-експлуатаційної частини району та користуються правом на позачергове одержання житла.
Разом з тим Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України та Наказ втратили чинність на підставі відповідного Наказу Міністерства оборони України №577 від 10 червня 2006 року, яким затверджена Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, яка теж втратила чинність на підставі Наказу Міністерства оборони України 30 листопада 2011 року №737.
Відповідно до Наказу Міністерства оборони України №328 від 07 червня 2007 року "Про затвердження Змін до Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України" на підставі директиви (наказу) про розформування командир військової частини зобов`язаний видати наказ по військовій частині, у якому визначити перелік (з обов`язковим погодженням з Державним галузевим архівом Міністерства оборони України) та терміни передачі правонаступнику первинних документів, регістрів і звітності, що не здаються до державного галузевого архіву Міністерства оборони України.
Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів бере до уваги, що Верховний Суд у своїй постанові від 20 березня 2024 року у справі №380/916/20 зробив висновок про те, що починаючи з прийняття Міністром оборони України Наказу від 03 лютого 1995 року № 20 "Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України" національне законодавство передбачає зарахування попереднього часу перебування військовослужбовця на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень) при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон. 
При цьому апеляційним судом ураховується, що зазначене Положення у цій частині регулювало питання забезпечення жилою площею як військовослужбовців, так і невійськовослужбовців, які перебували у трудових відносинах із Міністерством оборони України.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.
Як правильно зауважив суд попередньої інстанції, позивач понад 19 років працювала на посаді, яка не була віднесена до посад військовослужбовців, у в\ч № НОМЕР_2 (згодом – в\ч НОМЕР_3 ), проживала в гуртожитку, а тому правомірно була зарахована на квартирний облік як така, що потребувала покращення житлових умов і після звільнення в зв`язку зі скороченням штатів зберегла це право відповідно до законодавства, що діяло на той час.
При цьому обгрунтовано відхилено доводи відповідача про те, що в/ч НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у справі, адже письмовими доказами, наданими Міністерством оборони України, доведено, що саме в\ч НОМЕР_1 є правонаступником в\ч НОМЕР_3 , а посилання на п.37 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року №20, про те, що ОСОБА_1 мала перебувати на обліку військового комісаріату, є безпідставними. Так, дія цього пункту розповсюджувалася лише на військовослужбовців і саме вони в випадку розформування військової частини повинні перебувати на обліку в військових комісаріатах. Проте ОСОБА_1 не була військовослужбовцем і тому на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 не могла перебувати та не перебуває (п.3.6.).
Тобто на момент розформування в\ч НОМЕР_3 30 жовтня 2004 року позивач залишалася в контрольному списку на квартирному обліку військової частини першою в черзі на надання житлового приміщення. Між тим, на квартирному обліку правонаступника в\ч НОМЕР_3 , яким є в\ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не перебуває, хоча за нею зберігалося таке право. Не перебуває вона на квартирному обліку військової частини-правонаступника, бо її особова справа чи будь-яка інша документація щодо постановки на облік зникла.
Отже, право позивача на перебування на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, порушено, а всі права та обов`язки в\ч НОМЕР_3 , при розформуванні якої її командир зобов`язаний був передати усі документи правонаступнику, перейшли до в\ч НОМЕР_1 . Тому відповідач зобов`язаний поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку. Позивач перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради для отримання  житла з державного житлового фонду з 24 серпня 1987 року і повинна перебувати також на квартирному обліку в\ч НОМЕР_1  першою в черзі.
За таких обставин порушене право ОСОБА_1 на житло підлягає судовому захисту.
Щодо доводів апеляційної скарги про дію закону у часі, просторі та стосовно кола осіб, то колегія суддів звертає увагу, що частиною першою ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тому ці аргументи заявника на увагу не заслуговують.
Решта покликань автора апеляційної скарги на помилковість рішення суду попередньої інстанції є необґрунтованими і тому з ними також погодитися не можна.
У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 14.01.2025

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

Судді:                                                                 С.В.Боймиструк

С.С.Шимків