УХВАЛА
17 березня 2025 року                                                      
м. Київ
справа № 553/2887/22
провадження № 61-2928ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сергієнко Тетяни Григорівни, на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2024 роки та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року в справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, про виселення з самовільно зайнятого жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2022 року Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради (далі - КП «ЖЕО № 2») звернулося звернувся до суду із позовом, в якому просило виселити ОСОБА_1 із самовільно зайнятого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_2 на законних підставах як члена сім`ї наймача - ОСОБА_2 , ка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2024 роки, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року, первісний позов задоволено.
Виселено ОСОБА_1 із самовільно зайнятого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.
Здійснено розподіл судових витрат.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
У березні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сергієнко Т. Г., на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2024 роки та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 травня 2020 року в справі № 199/9418/16-ц, від 27 серпня 2024 року в справі № 201/193/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
не досліджено зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання рішення місцевого суду.
Клопотання обґрунтовано тим, що з моменту проголошення постанови апеляційного суду, рішення суду першої інстанції в частині виселення заявника підлягає примусовому виконанню . Вказує, він є особою з інвалідністю з дитинства, одна рука не функціонує, не має близьких родичів, отримує мінімальну пенсію по інвалідності.
У разі примусового виселення заявника із спірного житлового приміщення, вказане призведе до негативних наслідків для нього, адже враховуючи його мінімальний дохід (пенсійна виплата), він змушений буде жебракувати, не маючи матеріальної можливості орендувати або придбати житло.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Клопотання про зупинення виконання або дії судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення його виконання, підтверджені певними доказами. 
Вирішуючи питання про зупинення виконання або дії судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності ускладнення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
З урахуванням наведених заявником доводів та обставин, підтверджених доказами, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, Верховний Суд вважає, що в цій справі ризики не зупинення виконання оскаржуваного рішень першої інстанції переважують над ризиками зупинення виконання вказаного рішення, тому наявні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 і зупинення виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Керуючись статтями 390, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
Витребувати з Ленінського районного суду м. Полтави цивільну справу № 553/2887/22 за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, про виселення з самовільно зайнятого жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням.
Задовольнити клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Сергієнко Тетяни Григорівни про зупинення виконання на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2024 роки.
Зупинити виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2024 роки до закінчення його перегляду у касаційному порядку.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 17 квітня 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                     Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   О. М. Осіян