КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                          Доповідач - Кафідова О.В.
№22-ц/824/5319/2025                                              
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                             Справа № 359/7625/23  
 
06 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
при секретарі           - Смолко А.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1   - адвоката Шипілова Олександра Вікторовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Журавського В.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Друга бориспільська державна нотаріальна контора Київської області про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом,-
 
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на частини земельної ділянки загальною площею 0,1650 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 15.03.2017 року ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті спадкування здійснювалось за законом. Позивач у встановленому порядку прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину вказаного будинку. Незважаючи на це, в отриманні свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки площею 0,1650 га, розташованої за цією ж адресою, їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом  відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодного правовстановлюючого документа, який би посвідчував право власності чи право користування ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою. Відсутність таких доказів свідчить про те, що спірна земельна ділянка не увійшла до спадкової маси після смерті ОСОБА_2 та не є об`єктом спадкування позивачем.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 09 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шипілов О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що суд першої інстанції невірно надав оцінку поданим доказам, та як наслідок здійснив помилковий висновок щодо відмови у позові, не застосувавши при цьому дію частини 1 статті 381 ЦК України.
Обставини справи свідчать про те, що на спірній земельній ділянці розташований будинок, побудований у 1955 році. Даний будинок входить до спадщини, яку прийняла позивач, що встановлено судом і доказами. У зв`язку з тим, що в 1955 році окрема реєстрація права власності на землю законодавством не передбачалась, спадкодавець ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку не оформлювала.
Згідно з частиною 1 статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Таким чином, позивачка успадкувавши садибу та отримавши право на спадщину, оформила право власності на одну другу частини житлового будинку, але не може отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку.
Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Листом від 05.07.2023 року Друга Бориспільська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї.
Право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.
В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому порядку.
Відповідності до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
23 січня 2002 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області Багалікою Н.І. , зареєстрований в реєстрі за №02, згідно з яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_3 
21 вересня 2017 року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття належної їй частки у спадщині.
У свою чергу, інша дочка спадкодавця, ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 
25 вересня 2018 року державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипка А.О. видала свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2-2171, яким посвідчила право власності ОСОБА_1 на частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
03 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою, якою просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частини земельної ділянки загальною площею 0,1650 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом №803/02-14 від 05 липня 2023 року нотаріусом було роз`яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частину земельної ділянки можлива виключно за умови надання правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку.
Встановлено, що ОСОБА_2 за час свого життя не вчинила дій щодо реєстрації права власності на частину спірної земельної ділянки та не розпочала процедуру її приватизації відповідно до чинного законодавства України, що свідчить про відсутність у неї права власності на останню.
Згідно з листом Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області від 20 лютого 2024 року інформації про те, на підставі яких документів (рішень, протоколів тощо) ОСОБА_2 надавалася спірна земельна ділянка, знайдено не було.
Крім того, наявний в матеріалах справи кадастровий план, складений ТОВ «Фірма Вертикаль», містить лише зазначення загальної площі земельної ділянки 0,1650 га, проте не містить присвоєного їй кадастрового номера.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК країни).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (відповідно до частин другої та третьої статті 1223 ЦК України).
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1259 ЦК України діти спадкодавця входять до першої черги спадкоємців.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
За приписами статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 
            З огляду на викладене, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Судом встановлено, що позивачем не надано жодного правовстановлюючого документа, який би посвідчував право власності чи право користування ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою. 
З наявних в матеріалах справи доказах вбачається, що вказана земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав, оскільки не містить присвоєного їй кадастрового номера земельної ділянки.
  Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав його недоведеності. 
Посилання заявника на частину 1 статті 381 ЦК України, як на підставу для задоволення позову, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.
У свою чергу, положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні.
У свою чергу, позивач не надала доказів, які б посвідчували право власності чи право користування ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою, що з огляду на вищевикладене, виключає можливість застосування статті 1225 ЦК України до спірних правовідносин.   
Аналізуючи питання обсягу дослідження інших доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції. 
Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішенняБориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2024 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Шипілова Олександра Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Головуючий:                                              Судді: