УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/1991/24 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді  Григорусь Н.Й.,
суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у м. Житомирі цивільну справу №296/1991/24 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 14 червня 2024 року, яке ухвалене суддею Маслак В.П. у м. Житомирі (повний текст складено 14.06.2024),
ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі – АТ «Універсал Банк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з неї заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 29 грудня 2019 року, яка утворилась станом на 05 грудня 2023 року, в сумі 27222,31 грн.
На обґрунтування позову представник зазначив, що «Мonobank» - мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Мonobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Мonobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
За доводами позивача 29 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 29 грудня 2019 року. За умовами останньої анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала у мобільному додатку примірники вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі до 25 000 грн на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме, надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а ОСОБА_1 належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася вказана вище заборгованість.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 червня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором від 29 грудня 2019 року, яка утворилася станом на 05 грудня 2023 року в сумі 27222,31 грн. Вирішено питання судового збору.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» аргументовані тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту монобанк, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, Правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Вказує, що судом першої інстанції було не повністю досліджено анкету-заяву, розрахунок заборгованості та умови укладеного між сторонами договору, що призвело до невірного вирішення спору.
Вказав, що ОСОБА_1 допустила прострочення виконання зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за кредитним договором понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі п.п. 5.16 п. 5 Розділу ІІ Умов відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, уся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та необхідність погашення суми заборгованості. Однак відповідач не вчинила жодної дії, спрямованої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим відповідно до п.п. 5.18, 5.19 п. 5 Розділу ІІ Умов кредит став у формі «на вимогу». Разом із тим, Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» надавалися та були отримані ОСОБА_1 у мобільному додатку та перебувають в загальному доступі і розміщені на офіційному сайті фінансової установи у публічному доступі та можуть вважатися загальновідомим фактом.
На підтвердження виникнення заборгованості за кредитом банк надав розрахунок заборгованості. Доказів спростування його правильності боржником не надано. Зазначав, що будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не надала суду альтернативний розрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи інший доказ про невірність наданого банком розрахунку. 
22 січня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надіслав відзив на апеляційну скаргу. Вважаючи її необґрунтованою, зазначив, що матеріали справи не містять доказів встановлення відповідачу кредитного ліміту у визначеній сумі та умови його погашення, таблиці обчислення вартості кредиту, паспорту кредиту за підписом відповідач, а Умови та правила надання банківських послуг від 24 листопада 2021 року не могли бути погоджені ОСОБА_1 29 грудня 2019 року при укладенні договору. Крім того, відсутні докази погодження відповідачем тарифів, а також електронного повідомлення ОСОБА_1 щодо пропозиції укласти електронний договір, заповнення формуляра про прийняття такої пропозиції в електронній формі. Зазначив, що банк самостійно збільшив тіло кредиту з 18775,82 грн за рахунок нарахованих відсотків. На підставі викладеного, просив у задоволенні позову відмовити.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користувалась кредитними коштами, частково здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку та не надала суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, а тому дійшов висновку про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9138,53 грн., згідно встановленого кредитного ліміту. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що анкета - заява, на яку посилається позивач, є стандартним бланком, який не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами. Оскільки позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, порядку користування кредитними коштами, тому в частині стягнення з ОСОБА_1 решти заборгованості у виді нарахованих процентів суд першої інстанції відмовив.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного. 
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 29 грудня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, за умовами якого АТ «Універсал Банк» відкрило відповідачу поточний рахунок у гривні та банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язалась виконувати його умови.
Згідно статуту від 20 січня 2022 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, найменування банку змінено на Акціонерне товариство «Універсал Банк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (а.с. 36, 37-38).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 05 грудня 2023 року за відповідачем рахується заборгованість у зв`язку із невиконанням  умов кредитного договору № б/н від 29 грудня 2019 року у розмірі 27222,31 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) (а.с. 6-11). Крім того у період з 29 грудня 2019 року по 05 грудня 2023 року АТ «Універсал Банк» з рахунку відповідача списав відсотки в загальному розмірі 18083,78 грн, що узгоджується із інформацією про рух коштів по картці клієнта банку – ОСОБА_1 (а.с. 69-80).
Із вищевказаного вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитною (платіжною) карткою, тим самим підтверджувала свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту.
Колегія суддів зауважує, що виписка з банківському рахунку є належним доказом, оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20.
Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання та використання кредитних коштів, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що узгоджується із усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо відсутності у справі погодження відповідачем Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку ґрунтується на вимогах закону.
Доводи апеляційної скарги, що факт ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту підтверджується тим, що на підставі анкети-заяви відповідач висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку Monobank шляхом застосування електронного цифрового підпису є необґрунтованими, оскільки п. 5.2 розділу 5 Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» визначено, що в рамках дистанційного обслуговування Банк надає Клієнту інформацію про банківське обслуговування, шляхом її направлення на адресу клієнта, зазначену в анкеті-заяві, або мобільний додаток клієнта.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 була ознайомлена ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту.
Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі №6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі №194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.
Крім того, у позові АТ «Універсал Банк» посилалося на те, що 29 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані йому для ознайомлення.
Наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, а тому, згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.
Колегія погоджується із аргументами представника відповідача, що Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» долучені до матеріалів справи у редакції 27 листопада 2021 року, а анкета-заява до Договору про надання банківських послуг підписана ОСОБА_1 29 грудня 2019 року. Із вказаного неможливо встановити перелік умов та правил обслуговування при отриманні банківських послуг погодила відповідач. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, а апеляційним судом перевірено, що згідно поданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 у період з 29 грудня 2019 року по 05 грудня 2023 року банком самостійно списувались відсотки за користування кредитними коштами в загальній сумі 18083,78 грн., хоча їх розмір, умови і порядок нарахування, а також строк кредитування сторонами не погоджено у встановленому законом порядку.
Таким чином, висновок районного суду про стягнення з відповідача на користь позивача залишку заборгованості за наданим тілом кредиту, що є різницею між сумами отриманих ОСОБА_1 коштів та сумами, що зараховані банком в погашення відсотків за порушення грошового зобов`язання, а саме: заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 29 грудня 2019 року за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» в розмірі 9138,53 грн (27222,31 грн – 18083,78 грн).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Посилання в апеляційній скарзі на  практику Верховного Суду, яка містяться у його постановах від 14 липня 2020 по справі №367/4970/13-ц, від 03 лютого 2022 року по справі №758/10335/16-ц, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки судом враховано факт та суму надання кредиту відповідачу, про що зазначено в розрахунку заборгованості, проте зроблено висновки щодо правомірності нарахованої суми заборгованості, що відповідає встановленим обставинам у цій справи.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. За положеннями п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 14 червня 2024 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                Судді

Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року