Справа № 343/1397/24 
Провадження № 22-ц/4808/143/25 
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого         (суддя-доповідач)         Максюти І.О.,
суддів                                        Бойчука І.В., Василишин Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Голуб Григорій Степанович, на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Монташевич С.М. 11 листопада 2024 року в м. Долина Івано-Франківської області,  повний текст якого складено 19 листопада 2024 року,
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голуб Г.С., поданий позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 квітня 2024 року о 16 годині 35 хвилин в місті Долина по проспекту Незалежності ОСОБА_2 кинула камінь (твердий предмет) в заднє скло автомобіля марки «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1 , належний позивачу, в результаті чого пошкодила скло.
Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. За результатами розгляду справи здобуто докази про наявність прямого причинного зв`язку між адміністративним правопорушенням ОСОБА_2 та настанням наслідків у вигляді пошкодження заднього лобового скла автомобіля марки "Audi”. Прямим доказом вини відповідачки є також і відеозапис з місця події, який долучено до матеріалів даної справи. 
Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість відновлювального ремонту автомобіля в сумі 18 230,00 грн та вартість встановлення заднього скла в розмірі 3 250 грн, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу (а.с.1-6).
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Долинського районногосуду Івано-Франківської області від 11 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.98-100). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про перебування у його власності автомобіля, тому право на отримання відшкодування шкоди у нього не виникло.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги 
       Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Голуб Г.С., подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Не погоджується із висновком суду про те, що належність транспортного засобу ОСОБА_1 на час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 не встановлена постановою Долинського районного суду від 28.05.2024 року з підстав того, що предметом розгляду даної справи було встановлення наявності в діях відповідачки складу адміністративного правопорушення, а не встановлення факту належності майна певній особі. 
Зазначає, що в ході розгляду адміністративної справи відповідачка повністю визнала свою вину та обставини справи, які викладені в постанові, в тому числі щодо продажу автомобіля позивачу.
Вказує, що сукупність доказів свідчить про наявність прямого причинного зв`язку між адміністративним порушенням  ОСОБА_2  та настанням наслідків у вигляді пошкодження заднього лобового скла належного йому автомобіля марки «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1 . Також прямим доказом вини відповідачки є відеофіксація з місця події, яке знаходиться у володінні позивача.
Наголошує, що позивачем сплачено вартість за встановлення (послуга) нового заднього скла в автомобілі в розмірі 3 250,00 грн, що підтверджується товарним чеком від 23.05.2024 року, а також оплачена вартість скла як товару в розмірі 18 230,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 24.05.2024 року.
Зазначає, що відразу після події він на підставі довіреності перереєстрував автомобіль на свою рідну сестру, оскільки відповідачка, маніпулюючи ситуацією, використала факт реєстрації автомобіля за нею, щоб уникнути відповідальності та не відшкодовувати матеріальні збитки.
У зв`язку з цим представником позивача 09.12.2024 року надіслано адвокатський запит до ТСЦ МВС в Івано-Франківській області №2642 м. Калуш із проханням надати відомості щодо того, у який спосіб реєструвався автомобіль Audi А4, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме ким, в який період та на підставі якого розпорядчого документу. 
Однак, на час подання апеляційної скарги відповідь не надійшла.
При цьому зауважує, що ОСОБА_2 не заперечувала з приводу такої перереєстрації автомобіля, оскільки автомобіль їй не належав.
За наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі (а.с.107-109).
Позиція інших учасників справи
Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду        
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Фактичні обставини справи
Як вбачається зі змісту постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2024 року, яка набрала законної сили 10.06.2024 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, тобто у вчиненні дрібного хуліганства. У постанові встановлені обставини про те, що 25.04.2024 о 16:35 в м. Долина по просп. Незалежності ОСОБА_2 кинула в заднє скло автомобіля марки "Audi", державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого розбила заднє скло, який було придбано у ОСОБА_2 ОСОБА_1 . У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні правопорушення визнала повністю, у вчиненому розкаялася та пообіцяла подібного більше не вчиняти. (а.с. 10-11).
Сторона позивача вважає, що цією постановою суду встановлено винуватість відповідачки у завданні матеріальної шкоди ОСОБА_3 у спосіб пошкодження автомобіля, вважаючи ОСОБА_1 на час вчинення правопорушення власником транспортного засобу та наявність прямого причинного зв`язку між адміністративним правопорушенням та настанням наслідків від нього у вигляді пошкодження заднього скла вказаного транспортного засобу. Додатково також надає диск CD-R 700MB/80min (а.с. 78), на якому зафіксовано автомобіль марки "Audi", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, у заднє вікно якого жінка кидає камінь та розбиває його.
На підтвердження понесення витрат на придбання та заміну скла актомобіля представником позивача надано:
- товарний чек від 23.05.2024р., наданий ФОП ОСОБА_4 , в якому зазначено, що ціна заднього скла VAG8Е9845501 Audi А4 - 18230 грн (а.с. 12);
- акт виконаних робіт від 24.05.2024р., згідно з яким його видано на ім`я ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 та вказано, що встановлення заднього скла автомобіля складає 3250,00 грн (а.с. 13);
- а також виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 75, 76-77), які сформовані щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 станом на 2023 рік та вказують на види її діяльності, в тому числі роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.
Натомість відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог, вказала, що останній не був власником автомобіля взагалі, як і не був таким а ні на час пошкодження скла, а ні на час його засіни, а тому не міг понести матеріальну шкоду, на підтвердження чого надала такі докази:
- повідомлення з ТСК МВС № 2642 від 02.05.2024р., відповідно до якого, згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС України, автомобіль марки "Audi А4", державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 25.04.2024 за ОСОБА_1 не зареєстрований (а.с. 58);
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу із застосунку "Дія", відповідно до якого станом на 25.04.2024 власницею автомобіля марки "Audi А4", державний номерний знак НОМЕР_1 , є вона, відповідачка ОСОБА_2 (а.с. 60);
- повідомлення з ТСК МВС № 2642 від 01.08.2024р., згідно з яким за ОСОБА_2 в період з 17.06.2022р. по 26.04.2024р. було зареєстровано автомобіль марки "Audi А4", держаний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 63);
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , відповідно до якого транспортний засіб марки "Audi А4", державний номерний знак НОМЕР_1 , з 26.04.2024р. зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с. 59).
В свою чергу, позивачем на підтвердження факту продажу автомобіля йому відповідачкою надана довіреність від 27.12.2023 (а.с. 74), відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 розпоряджатися належним ОСОБА_2 транспортним засобом марки "Audi А4", державний номерний знак НОМЕР_1 , для чого надала йому певні права (а.с.74). 
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Відповідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно із ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, для відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи необхідно встановити обставину заподіяння такої майнової шкоди (належність майна, розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та завданням майнової шкоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, вина відповідачки у вчиненні дрібного хуліганства та пошкодження майна встановлені та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. 
При цьому суд звертає увагу, що при розгляді вказаної адміністративної справи будь-яка особа потерпілою не визнавалася, зокрема, і позивач.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.
За змістом пункту 8 наведеного Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі   яких здійснюється  набуття  права  власності  на транспортний засіб;   договори  купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій  державній  реєстрації  в  сервісних  центрах МВС, за якими продавцями   виступають  суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову  та/або  роздрібну  торгівлю  транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності); договір комісії   між власником  транспортного  засобу  і суб`єктом  господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є  такий  суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою  особою та скріплені печаткою (за її наявності), -  у  разі  продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання,  що  здійснюють  оптову  та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва  про  право  на  спадщину,  видані  нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів  на  праві оперативного   управління   чи  господарського  відання,  прийняті власниками   транспортних   засобів   чи  особами,  уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними  органів  про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи  з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду,  засвідчена в установленому  порядку,  із зазначенням юридичних чи фізичних осіб,  які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу  соціального  захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду  соціального страхування  від  нещасних випадків  на  виробництві та професійних захворювань,  що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою  згідно з додатком 6,  виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб  спеціальний пристрій згідно із   свідоцтвом   про  погодження  конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням  ідентифікаційних  номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна   декларація   на  бланку  єдиного адміністративного  документа  на  паперовому  носії або електронна митна  декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх  складових  частин,  що  мають  ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт  про  проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.
За змістом частин 1 та 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.
Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.
У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Відповідно до статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про набуття ним права власності на автомобіль, як то: договору купівлі-продажу, міни, дарування, а правовідносини між позивачем та відповідачкою були виключно представницькими щодо розпорядження автомобілем у визначений довіреністю строк і дії на підставі цієї довіреності позивачем могли вчинятися лише в інтересах відповідачки, тому висновки суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами своє право власності на автомобіль є вірними.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, судове рішення без змін. 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд
       п о с т а н о в и в:        
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Голуб Григорій Степанович, залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2024 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       
Судді:                                                                 І.О. Максюта
                                                                                       І.В. Бойчук        
                                                                                       Л.В. Василишин
Повний текст постанови складено 26 лютого 2025 року.