ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 754/10015/24                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Сенюта В.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Штульман І.В.,
суддів                    - Вівдиченко Т.Р., Оксененка О.М.,
при секретарі           - Шіндер Ю.О.,
за участі позивача та його представника, -
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Васюка Миколи Миколайовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року представник ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) - адвокат Васюк Микола Миколайович звернувся в Деснянський районний суд міста Києва з позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач, Управління) про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №2545347 від 05 липня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що належними і допустимими доказами підтверджується факт керування транспортним засобом позивачем ОСОБА_1 , який позбавлений такого права постановою суду, яка набрала законної сили.
Не погоджуючись із рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року, представник позивача - адвокат Васюк М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове, яким скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2545347 від 05 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 .
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що судом не враховано відсутність належних і допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), оскільки у спірній постанові відсутні відомості про відеозапис, зроблений системою відеоспостереження «Безпечне місто», що робить такий доказ неналежним і недопустимим. При цьому, адвокат наголошує, що з відеозапису неможливо встановити безпосередньо факт керування позивачем транспортним засобом. Представник позивача підкреслює, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що поліцейським порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не здійснювалося дослідження доказів, не надано позивачу матеріали справи для ознайомлення та позбавлено ОСОБА_1 права на отримання правової допомоги. 
Після усунення визначених в ухвалі від 13 листопада 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 18 лютого 2025 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Свою позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції правильно зазначив, що факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується належними і допустимими доказами, а розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснений із дотриманням вимог КУпАП за місцем вчинення правопорушення.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05 березня 2025 року.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання свого представника не направив.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та його представника, переглянувши в судовому засіданні наявні при справі відеозаписи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2024 року інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальйону полку №1 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Луценком Дмитром Петровичем (далі - Інспектор поліції) прийнята постанова серії ЕНА №2545347 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.12-13; далі - спірна постанова), якою до ОСОБА_1 за керування 05 липня 2024 року о 22 год 13 хв автомобілем марки «BMW Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування Деснянським районним судом міста Києва від 19 квітня 2024 року строком на 12 місяців, чим порушено підпункт «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, застосовано передбачене частиною четвертою статті 126 КУпАП стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів статтей 7, 126, 222, 251, 258, 280 КУпАП, статті 14 Закону України «Про дорожній рух», статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР), суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду підтвердження наявними у матеріалах справи доказами факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду не може не погодитися з огляду на таке.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до частини четвертої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. 
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.1 ПДР останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно підпункту «а» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Викладене свідчить, що особі забороняється керувати транспортним засобом за відсутності в останньої посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у тому числі й у випадку позбавлення права керування транспортними засобами.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, постановою Деснянського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року у справі № 754/17875/23, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, за вчинення якого на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Аналіз змісту відеозапису «Відеозапис» свідчить, що позивачем не заперечувався і не спростовувався при розгляді справи про адміністративне правопорушення факт керування ним 05 липня 2024 року транспортним засобом марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Крім того, із змісту вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 24 січня   2024 року його було позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік.
Поміж іншого, згідно відеозапису «Kyiv Smart City камера №10.9.29.10_Теліги_» (період часу з 22:13:09 по 22:13:30) автомобіль, яким керував позивач ОСОБА_1 , рухається вулицею. За цим транспортним засобом рухається автомобіль поліції з увімкненими проблисковими маячками. У подальшому обидва транспортні засоби зупиняються, з патрульного автомобіля поліції виходять поліцейські та підходять до водія транспортного засобу марки «BMW X5». 
При цьому співставний аналіз обох відеозаписів свідчить, що відеозапис «Відеозапис» є продовженням фіксування події, початок якої відображений на відеозаписі «Kyiv Smart City камера №10.9.29.10_Теліги_».
Указані обставини, на переконання колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, повністю спростовують посилання представника апелянта на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, всупереч вимог підпункту «а» пункту 2.1 ПДР, 05 липня 2024 року о 22 год 13 хв, по вул. Олени Теліги у м. Києві, керував автомобілем марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Приписи статті 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами частин першої-третьої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
На підтвердження факту вчинення 05 липня 2024 року о 22 год 13 хв позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, відповідачем надано належні і допустимі докази, а саме - відеозаписи «Відеозапис» та «Kyiv Smart City камера №10.9.29.10_Теліги_», зміст яких, як вже було підкреслено вище, свідчить, що позивач саме керував транспортним засобом, а не лише, як зазначає представник позивача, перебував за його кермом під час зупинки автомобіля.
Твердження представника позивача про те, що відеозапис «Kyiv Smart City камера №10.9.29.10_Теліги_» є неналежним доказом через відсутність відомостей про нього у спірній постанові з огляду на позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від               13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а, від 08 квітня 2020 року у справі №337/346/17, від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17 та від 30 травня 2018 року у справі №175/1982/16-а, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає помилковим, оскільки при розгляді цих справ застосовувалася попередня редакція статті 283 КУпАП, яка передбачала обов`язкове зазначення технічного засобу у постанові про накладення адміністративного стягнення, на відміну від чинної редакції, яка встановлює такий обов`язок поліцейського лише у випадку здійснення такої фіксації. 
Викладене, у свою чергу, свідчить, що обов`язковою умовою зазначення у постанові, зокрема, технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, є те, що такий запис здійснювався. Матеріали справи свідчать, що безпосередньо запис адміністративного правопорушення у момент його вчинення Інспектором поліції не здійснювався, а відтак відповідач не зобов`язаний був зазначати в оспорюваній постанові відомості про технічний засіб, яким такий запис здійснювався. У свою чергу, як було зазначено вище, наданий разом із відзивом на позов відеозапис «Kyiv Smart City камера №10.9.29.10_Теліги_» повинен оцінюватися як доказ у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Такий висновок кореспондується із приписами абзацу другого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За встановлених вище обставин у своїй сукупності, на думку колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що матеріалами справи повністю підтверджується вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП. 
Щодо посилання представника позивача на порушення інспектором поліції процедури і порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне зазначити таке.
Так, із змісту відеозапису «Відеозапис» вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною четвертою статті 126 КУпАП, здійснювався за участі позивача, якому роз`яснені права, зокрема, заявляти клопотання, надавати пояснення, користуватися правовою допомогою (22:25:50-22:26:35). Водночас, будь-яких клопотань ОСОБА_1 не заявляв, зазначивши що йому повністю все зрозуміло.
За таких обставин колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що відсутні докази порушення інспектором поліції процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення. Правильними є висновки суду першої інстанції про те, що спірна постанова серії ЕНА №2545347 від 05 липня 2024 року є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.
Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Таким чином, апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з частиною першою статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.
Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Керуючись статтями 286, 308, 315, 316, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Васюка Миколи Миколайовича - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року у справі №754/10015/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман 

Судді                                                                                            Т.Р. Вівдиченко

                                                                                                    О.М. Оксененко