П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/34461/24	

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
                    суддів - Джабурії О.В.,
                                            - Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,                                        
В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати у повному обсязі рішення Головного управління ДПС в Одеській області, ЄДРПОУ 44069166 № 428/15-32-24-09 від 25.10.2024 року, у зв`язку із чим поновити з 01.10.2024 року його реєстрацію у якості платника єдиного податку, як фізичної особи-підприємця, код НОМЕР_1 .
11.11.2024 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив застосувати забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 428/15-32-24-09 від 25.10.2024 року на період до набрання законної чинності рішення по судовій справі.
В обґрунтування заяви вказано, що 31.10.2024 року позивачу надійшло оскаржуване рішення, згідно до якого анульовано з 01.10.2024 року його реєстрацію у якості платника Єдиного податку 3 групи із ставкою 5 відсотків без сплати ПДВ. Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним, таким що суперечить нормам Податкового кодексу України та суттєво погіршує економічний стан, оскільки внаслідок оскаржуваного рішення позивач матиме обов`язок сплачувати більше податків. 
Крім того, позивач вважає оскаржуване рішення очевидно незаконним, оскільки воно видано 25.10.2024 року, отримано через кабінет платника податків 31.10.2024 року (поштою до того не направлялося), а анулювання реєстрації у якості платника Єдиного податку – 01.10.2024 року. Такий стан справ прямо протирічить положенням п.5 ст.298.2.3 ПК України,  оскільки рішення підлягає застосуванню з дати, що передує даті вручення оскаржуваного рішення.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Суд виходив з того, що подана заява не містять доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про забезпечення позову. 
Апелянт зазначає, що у разі не зупинення дії оскаржуваного рішення у нього не залишиться іншої можливості, ніж зупинити застосування Єдиного податку та перейти до сплату податку на дохід фізичних осіб та податку на додану вартість (ПДВ). В свою чергу, у разі задоволення його позову та скасування оскаржуваного рішення, позивач опиниться в ситуації коли необхідно буде докласти значних зусиль для повернення сплачених податкових зобов`язань. В той же час, необхідність формування податкового кредиту з ПДВ матиме вплив на податкові результати контрагентів, а разі задоволення позову вони втрать право на його отримання та будуть зобов`язані подати уточнюючі декларації.
Головне управління ДПС в Одеській області подало відзив на вказану апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та зазначає про відсутність підстав для забезпечення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311, ст.312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частина перша статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета позову;
4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Отже, забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування. Так само суд також має враховувати можливість настання негативних наслідків при задоволенні заяви про забезпечення позову у разі відмови особі у задоволенні позову.  
Вказуючи на настання негативних наслідків, усунення яких потребуватиме докладання значних зусиль, позивач має на увазі необхідність сплати податку на дохід фізичних осіб та податку на додану вартість (ПДВ). В свою чергу колегія суддів зауважує, що у разі задоволення позову, у позивача буде можливість подати уточнену декларацію та здійснити повернення надміру сплачених податків.
В той же час, припускаючи можливість забезпечення позову, колегія суддів враховує, що у разі відмови у задоволенні позову позивач матиме обов`язок не тільки сплатити податок на дохід фізичних осіб та податок на додану вартість, а й здійснити реєстрацію податкового кредиту. Отже, на ґрунтовне переконання колегії суддів, саме забезпечення позову призведе до ситуації, яка, у разі відмови у задоволені позову, потягне за собою більшу шкоду, ніж їх незастосування. 
Також в поданій заяві про забезпечення позову, як на окрему підставу для її задоволення, позивач вказує на очевидну протиправність оскаржуваного рішення, однак він залишив поза увагою, що юридична оцінка притому рішенню надається судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
За таких обставин суд апеляційної інстанції наголошує, що наведені позивачем підстави стосовно очевидної протиправності оскаржуваного рішення є оціночними та мають бути встановлені судом за наслідком розгляду даної справи по суті заявлених позивних вимог, а не на стадії забезпечення позову, яке вирішувалось до відкриття провадження по суті.
Крім того, сама лише незгода позивача із діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 400/722/19.
За наведених обставин суд першої інстанції, з якім повністю погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення позову не доводять існування обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а відтак заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у  пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Враховуючи зазначене, ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпечення позову (п.2 ч.1 ст.294 КАС України), після її перегляду в суді апеляційної інстанції, не може бути оскаржена у касаційному порядку.
Керуючись ст.ст.311,315,317,321,322,325,382,383,328 КАС України, судова колегія

                                        П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко