ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3031/25 Справа № 216/3748/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/3748/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач -    ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за  апеляційною  скаргою  відповідачки   ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, на рішення Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року, яке ухвалено  суддею Чирським Г.М.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

          У червні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом вселення. 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником 11/36 частки трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Договору дарування частки квартири від 17.04.2023. 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.2023, ОСОБА_2 отримала у спадок та є власницею 11/24 частки вищевказаної трикімнатної квартири. 
Позивач зазначає, що зареєстрований у квартирі з 30.05.2023 року, та оскільки, він проходить військову службу з 24.02.2022 року за мобілізацією у лавах ЗСУ, у зв`язку із постійними відрядженнями не має можливості проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідачка ОСОБА_2 змінила замки та не допускає позивача до квартири, тому позивач, під час перебування у м. Кривому Розі, змушений проживати у знайомих або винаймати житло, що спричиняє йому зайві фінансові витрати. 
Позивач вважає, що відповідачка по справі, яка також є співвласницею спірної квартири, порушує його право користуватися своєю власністю, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Посилаючись на викладене, просив суд: усунути йому перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом  вселення.
У листопаді 2023 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Літвінова І.І., ОСОБА_4 , про визнання правочину удаваним, в якому просила суд: визнати удаваним договір дарування частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 17 квітня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Тамарою Василівною; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17 квітня 2023 року частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично був укладений між ОСОБА_3 як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, оскільки, фактично договором дарування квартири приховано інший правочин, а саме, договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що порушує переважне право ОСОБА_2 , як співвласниці, на викуп частини квартири. 
Ухвалою Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавську Тамару Василівну.
Рішенням Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним житлом, шляхом вселення – задоволено.
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом  вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру  АДРЕСА_2 .
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Літвінова Ірина Іванівна, приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавська Тамара Василівна, ОСОБА_4 , про визнання правочину удаваним, – відмовити.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кривенко І.М., просить змінити рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним житлом, шляхом вселення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано факт наявності у позивача ОСОБА_1 іншого житла, де він може проживати. Посилання позивача ОСОБА_1 у позовній заяві на відсутність у нього іншого житла спростовуються матеріалами справи та поясненнями свідків. Позивачеві належить лише 11/72 частки спірної квартири, що не було враховано судом першої інстанції, та, оскільки вони є чужими людьми, спільне проживання у квартирі є неможливим. При цьому, вказує, що позивачем не доведено факту наявності перешкод у користування квартирою з боку відповідачки. Судом не враховано пояснення свідка ОСОБА_5 , яка є онукою відповідачки та особисто спілкувалася із позивачем з приводу квартири, який їй повідомив, що у квартирі проживати не збирається та запропонував чотири варіанти вирішення питання: викуп його частки відповідачкою або викуп ним частки відповідачки, він здає свою частку квартири в оренду або ОСОБА_2 щомісяця сплачує йому кошти за користування його часткою у квартирі. Вважає, що рішення суду про вселення необхідне ОСОБА_1 для психологічного тиску на ОСОБА_2 . Також, звертає увагу суду на ту обставину, що позивач жодного разу не сплатив комунальні спатежі. 
Крім того, на переконання відповідачки, ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки він не ставить питання про встановлення порядку користування квартирою.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 , ід імені та в інтересах якого діє адвокат Мартинова Н.Ю. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Крім того, позивач вказав,  що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 14000,00 грн, які просив стягнути з відповідачки.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Літвінова І.І., приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавська Т.В., ОСОБА_4 , про визнання правочину удаваним, учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним житлом, шляхом вселення.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 та її представника адвоката Кривенко І.М., які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили ї задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Мартинову Н.Ю., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 квітня 2023 року між ОСОБА_3 , як дарувальником, та ОСОБА_1 , як обдарованим, укладено Договір дарування частки у праві власності на квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В., реєстровий № 1022 (а. с. 9 зв. стор.).
Згідно з пунктом 1 цього договору ОСОБА_3 передає безоплатно у власність ОСОБА_1 11/36 часток трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 3 Договору дарування за взаємною згодою цей дар сторони оцінюють у 250 487,00 грн.
Згідно із змістом пункту 10 Договору дарування сторони стверджують, що цей договір не приховує іншого правочину і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.
У вступній частині договору зазначено, що сторони договору попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, уклали цей договір.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 329333862 від 17.04.2023 року, право власності на 11/36 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, серія та номер: 1022, виданий 17.04.2023 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. (а. с. 10).
ОСОБА_2 є власницею 11/24 часток трикімнатної квартири, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.01.2023 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І. (а. с. 11).
Відповідно Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 16.06.1995, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому, квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належала: ОСОБА_2 , її чоловіку - ОСОБА_6 , та двом їхнім синам - ОСОБА_4 (третя особа у справі) й ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 26.08.2021 року, виданого Центрально-Міським відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 18.11.2021 року, виданого Центрально-Міським відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Відповідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.2023, виданого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою I.I., спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його мати ОСОБА_2 на 1/3 частки та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 2/3 частки, у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилась на його користь дружина спадкодавця - ОСОБА_4 . Спадщина, на яку в указаних частках видане це свідоцтво, складається з: 11/24 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Інформаційної довідки з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 21.11.2023 року, ОСОБА_1 має у власності ще декілька об`єктів нерухомого майна (крім частки у спірній квартирі), а саме: АДРЕСА_3 (розмір частки 1/1); АДРЕСА_4 (розмір частки 1/1), АДРЕСА_5 (розмір частки 7/20), АДРЕСА_6 (розмір частки ).
Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 від 21.08.2024 року, вбачається, що остання не має у власності іншого нерухомого майна, крім частки у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Між сторонами виник спір з приводу права користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановивши, що позивач має майнові права щодо квартири  за адресою: АДРЕСА_1 , але позбавлений права користуватись належною йому часткою цієї квартири, а також, те, що в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні належною йому власністю, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання відповідачку  ОСОБА_2 не чинити позивачу  перешкод у здійсненні права користування належною йому на праві спільної часткової власності квартирою та вселення позивача до зазначеної квартири.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках, встановлених законом.
Закріплений в нормативно-правових актах принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі – Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п. 1 ст. 8 Конвенції).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_1 позбавлений права користування власністю та доказів протилежного відповідачкою не надано.
Натомість, у сенсі положень статті 391 ЦК України, яка передбачає захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, вимога власника про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (негаторний позов) може бути пред`явлена у межах строку існування правопорушення (якщо перешкоди усунено, то відпадають і підстави на пред`явлення негаторного позову); до таких вимог позовна давність не застосовується. Власник майна, яким є позивач, не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має доказати факт існування перешкод у здісненні користування та розпорядження майном. Особа, яка створює перешкоди, як то відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки для того, щоб позов не підлягав задоволенню.
Позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 , де його частка становить 11/36. В квартирі зареєстрована та проживає відповідачка ОСОБА_2 , яка не допускає співвласника ОСОБА_1 до квартири, створюючи йому тим самим перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном – 11/36 часткою квартири. 
Перешкоди позивачу, як співвласнику, зі сторони відповідачки у здійсненні права користування та розпорядження майном, що є об`єктом права спільної часткової власності, наявні, факт існування перешкод у користуванні цим майном доведений, що ж до відповідачки, то нею правомірний характер своєї поведінки не доведений. 
За таких обставин, правові підстави для відмови ОСОБА_1 у задоволенні вимог про усунення перешкод у здійсненні ним, як співвласником, права користування та розпорядження квартирою відсутні. ОСОБА_1 , як співвласник квартири, має право використовувати помешкання за його цільовим призначенням як-то для власного проживання, так і для проживання членів своєї сім`ї. При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 особисто не має наміру проживати у спірній квартирі колегією суддів не приймаються, як такі, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах у справі, а є ише припущенням відповідачки ОСОБА_2 ..
Доводи ж апеляційної скарги про те, що відповідачкою ОСОБА_2 не чиняться перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 спростовуються вищевикладеним.
Більш того, заявляючи в апеляційній скарзі про відсутність перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю, відповідачка ОСОБА_2 даний позов не визнає та заперечує проти задоволення позовних вимог, що вочевидь свідчить про наявність неприязних стосунків між сторонами та підтверджує доводи позивача, викладені в позовній заяві.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що  позивачем ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки він не ставить питання про встановлення порядку користування квартирою, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 між її співвласниками не є предметом даного спору. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу й на ту обставину, що відповідачка ОСОБА_2 , які співвласниця спірної квартири, й сама не позбавлена права на звернення до суду з такими позовними вимогами.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу ОСОБА_1 надавалася адвокатом Адвокатського об?єднання «Приват юрист» Мартиновою Н.Ю., згідно Ордеру Серії АЕ №1361931 від 18 лютого 2025 року та Договору про наданя правничої допомоги №19/02/25 від 19 лютого 2025 року, який укладено від імені ОСОБА_1 його представником Соломатовим Є.А. на підставі довіреності від 04 травня 2023 року (а.с. 39).
За надання професійної правничої допомоги, згідно із Актом прийому-передачі наданих послуг до Договору про наданя правничої допомоги №19/02/25 від 19 лютого 2025 року сторонами визначено, що вартість послуг за цим Договором становить 14 000,00 грн.
Згідно квитанції №01 від 19 лютого 2025 року Адвокатським об?єднанням «Приват юрист» прийнято від ОСОБА_1 оплату за договором у розмірі 14 000,00 грн..
Разом з тим, відповідачкою ОСОБА_2 заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, - залишити без задоволення.
Рішення Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року - залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Повне судове рішення складено 12 березня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: