ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6331/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 січня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
суддів:                     Беспалова О.О., Грибан І.О.,
при секретарі судового засідання Кузьмука Б.І.
за участі: 
представника позивача - Чакалова Р.К.,
представників відповідача - Макогін І.В., Олабин Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 Наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області №1101 від 29.05.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення зі служби в поліції старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Звенигородського районного відділу поліції капітана поліції ОСОБА_1 ;
-  визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області №188 о/с від 06.06.2024 «По особовому складу», яким відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 капітана поліції ОСОБА_1 ;
-  зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;
-  стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його  протиправно притягнули до відповідальності, застосувавши найсуворіший вид дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби, не маючи доказів безперечної вини у вчиненні кримінального правопорушення. Вказує, що Дисциплінарна комісія під час проведення службового розслідування дійшла до помилкового висновку про існування підстав для звільнення позивача зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII, лише на підставі оголошеної підозри про вчинення кримінального правопорушення.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.   
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року та від 09 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 січня 2025 року о 11:50 годині.
02 грудня 2024 року від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого наполягає на залишенні без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України та займав посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, спеціальне звання капітан поліції.
Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси (справа № 712/5270/24), четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управлінням ДБР, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62024100140000139 від 11.03.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу), частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, за попередньою змовою групою осіб тощо).
Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 30.04.2024 №142 о/с на період проведення службового розслідування, призначеного наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 30.04.2024 №363, та ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.05.2024 справа №712/5519/24 провадження №1-кс/712/2390/24 старшого оперуповноваженого СКП Звенигородського РВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 , відсторонено від виконання службових обов`язків.
28.05.2024 за результатами проведеного службового розслідування, затверджено висновок, згідно пункту 2 якого, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог Присяги працівника поліції, визначеної частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пунктів 1, 6, частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 6, абзацу 1 пункту 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, абзацу 2 пункту 8 розділу І Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС від 07.07.2017 № 575, частини 2 статті 7, та частини 2 статті 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні», пункту 4 розділу «Завдання та обов`язки» Посадової інструкції старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності старший оперуповноважений сектор кримінальної поліції Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_1 . 
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України пропонується застосувати до капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Службовим розслідуванням встановлено, що старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Звенигородського РВП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, обіймаючи посаду у Національній поліції України, яка передбачає його обов`язок щодо виявлення та припинення кримінальних правопорушень, в тому числі, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, діючи з мотивів підвищення показників службової діяльності у сфері розкриття злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та отримання за це преференцій від керівництва, передав ОСОБА_2 , раніше незаконно придбаний, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою 0,708 грам для подальшого збуту місцевим громадянам, чим вчинив збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено. 
30.04.2024 за вищевказаним фактом, капітану поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України, однак позивач в порушення пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 6, абзацу 1 пункту 7 розділу II Порядку № 100, абзацу 2 пункту 8 розділу І Інструкції № 575, дізнавшись про інформацію викладену в повідомленні про підозру за зверненням ОСОБА_2 , яка, на переконання капітана поліції ОСОБА_1 , не відповідала дійсності, тобто фактично ОСОБА_2 вчинив завідома неправдиве повідомлення про скоєння злочину, що підриває авторитет Національної поліції в очах громадськості, не забезпечивши виконання повноважень поліції не повідомив за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» та відповідним рапортом керівника підрозділу поліції з метою оперативного з`ясування обставин події.
З метою підтвердження/спростування інформації про вчинення капітаном поліції ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України, дисциплінарною комісією запропоновано останньому пройти опитування з використанням поліграфа, на що капітан поліції ОСОБА_1 відмовився.
Враховуючи вищевикладене у діях/бездіяльності капітана поліції ОСОБА_1 встановлено порушення Присяги працівника поліції, визначеної частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», а саме бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби. 
Скоєння дисциплінарного проступку стало можливим унаслідок свідомого ігнорування ним вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України «Про Національну поліцію» та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, через особисту недисциплінованість, не виявлення ним високої свідомості дисципліни, порушення основних обов`язків поліцейського та ігноруванні вимог чинного законодавства, що свідчить про їх низькі морально-ділові якості, що у свою чергу суперечить інтересам законності і компрометує звання поліцейського.
Внаслідок встановлення порушень та на підставі результатів проведеного службового розслідування, 29.05.2024 щодо ОСОБА_1 прийнято наказ №1101 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 06.06.2024 №188 о/с «По особовому складу», ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Позивач, звертаючись до суду з позовом, вважає оскаржувані накази протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що службовим розслідуванням у діях/бездіяльності капітана поліції ОСОБА_1 чітко і однозначно встановлено порушення присяги працівника поліції, визначеної частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», а тому спірний наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» не підлягає до скасування. Оскільки, суд встановив правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, то наказ про звільнення є правомірним. Суд також вказав, що інші позовні вимоги є похідними, а тому задоволенню також не підлягають.
Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно з пунктами першого, другого частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з пунктом двадцять чотири частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію» у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно з частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Пунктами першим, четвертим, п`ятим частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.
Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно з частинами першою, другою статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до частини другої, третьої, десятої статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено у статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, частиною третьої якої передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Статтею 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.
Відповідно до частини першої статті 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.
Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).
Згідно з пунктом першим розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно з пунктами першим, четвертим, сьомим, тринадцятим, чотирнадцятим розділу V «Проведення службового розслідування дисциплінарною комісією» Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування має встановити:
наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;
наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;
ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;
обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;
відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
вид і розмір заподіяної шкоди;
причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.
Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:
одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;
одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;
отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.
Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.
Згідно з пунктом другим розділу VI «Оформлення матеріалів службового розслідування» Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Відповідно до пункту першого розділу VII «Прийняття рішення за результатами службового розслідування» цього ж порядку у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Спір у цій справі виник у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII.
В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати насамперед склад дисциплінарного проступку в його діях, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні поліцейським службової дисципліни.
У постанові від 17.11.2022 у справі № 480/9492/20 Верховний Суд наголошував, що правова оцінка правильності й обґрунтованості рішення про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на такому: (1) чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; (2) чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; (3) чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; (4) чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало вчинення ним дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог Присяги працівника поліції, визначеної частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пунктів 1, 6, частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 6, абзацу 1 пункту 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, абзацу 2 пункту 8 розділу І Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС від 07.07.2017 № 575, частини 2 статті 7, та частини 2 статті 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні», пункту 4 розділу «Завдання та обов`язки» Посадової інструкції старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області. 
Матеріалами службового розслідування встановлено, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62024100140000139 від 11.03.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України за фактом того, що з метою штучного нарощування показників службової діяльності, працівник правоохоронного органу схиляє заявника до збуту місцевим громадянам особливо небезпечних наркотичних засобів та боєприпасів, які сам же передає заявнику для того, щоб у подальшому виявити та затримати таких громадян на спробі придбання чи зберігання заборонених до обігу речовин та предметів.
Так, капітан поліції ОСОБА_1 , діючи з мотивів підвищення показників службової діяльності у сфері розкриття злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, передав раніше придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою 0.708 грам, для подальшого його збуту місцевим громадянам (повідомлення про підозру від 30.04.2024).
Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.04.2024 у справі № 712/5270/24 надано дозвіл на проведення  обшуку в автомобілі марки «Audi A6» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що  належить на праві власності ОСОБА_1 , з метою відшукання та вилучення:  мобільні телефони, що перебувають у володінні та користуванні ОСОБА_1 , в тому числі і мобільний телефон ІМЕІ 1: НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з номером оператора стільникового зв`язку НОМЕР_5 , сім картки, флеш накопичувачі, особисті записники, де може міститись інформація про планування та вчинення вказаного злочину, а також наркотичні засоби, психотропні речовини, зброя та боєприпаси, інші заборонені до обігу предмети,  записні книжки, щоденники, аркуші паперу, носії електронної інформації (флеш-носії, жорсткі магнітні диски, оптичні диски), які містять інформацію про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, планшети, ноутбуки та інша комп`ютерна техніка, в яких можуть бути відомості про планування злочину, обставини вчинення якого досліджуються у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.04.2024 у справі № 712/5268/24 надано дозвіл на проведення  обшуку у приміщенні службового кабінету № 12 відділу поліцейської діяльності № 1 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, м. Тальне вул. Соборна, 13, що  належить на праві власності державі в особі Національної поліції України, перебуває на праві оперативного управління в  ГУНП в Черкаській області, з метою відшукання та вилучення:  мобільні телефони, що перебувають у володінні та користуванні ОСОБА_1 , в тому числі і мобільний телефон ІМЕІ 1: НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з номером оператора стільникового зв`язку НОМЕР_5 , сім картки, флеш накопичувачі, особисті записники, де може міститись інформація про планування та вчинення вказаного злочину, а також наркотичні засоби, психотропні речовини, зброя та боєприпаси, інші заборонені до обігу предмети,  записні книжки, щоденники, аркуші паперу, носії електронної інформації (флеш-носії, жорсткі магнітні диски, оптичні диски), які містять інформацію про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, планшети, ноутбуки та інша комп`ютерна техніка, в яких можуть бути відомості про планування злочину, обставини вчинення якого досліджуються у даному кримінальному провадженні.
30.04.2024 на підставі вищенаведених ухвал проведені відповідні обшуки.
30.04.2024 співробітниками Державного бюро розслідувань повідомлено про підозру капітану поліції ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України.
Надалі, наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 30.04.2024 №142 о/с на період проведення службового розслідування, призначеного наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 30.04.2024 №363 старшого оперуповноваженого СКП Звенигородського РВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 , відсторонено від виконання службових обов`язків.
Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.05.2024 у справі №712/5519/24 відсторонено підозрюваного у кримінальному провадженні № 62024100140000139 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області строком на два місяці.
З метою підтвердження/спростування інформації про вчинення капітаном поліції ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України, дисциплінарною комісією запропоновано останньому пройти опитування з використанням поліграфа, на що капітан поліції ОСОБА_1 відмовився.
Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що позивач порушив службову дисципліну.
Внаслідок встановлених порушень та на підставі результатів проведеного службового розслідування, 29.05.2024 щодо ОСОБА_1 прийнято наказ №1101 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Надалі, наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 06.06.2024 №188 о/с «По особовому складу», ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
У своїй практиці Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово вказував, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
Абзацами 2, 3, 4 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки визначено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків.
Відповідно до абзаців 2, 4 пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки керівник органу (підрозділу) поліції повинен відповідати за віддані (видані) розпорядження (доручення) і накази, наслідки їх реалізації, відповідність їх законодавству України; заохочувати етичну поведінку.
Із вказаних правових норм вбачається, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського у зв`язку із особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апелянт наголошує, що кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності; наполягає на тому, що доказів в підтвердження обставин, викладених у висновку службового розслідування не надано, крім обставин, описаних в межах досудового розслідування.
В контексті даних тверджень, апеляційний суд враховує, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. 
Наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни (постанови Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 260/1118/18, від 26.11.2020 у справі № 580/1415/19, від 30.08.2022 у справі 120/8381/20-а, від 22.02.2023 у справі № 200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі № 320/1206/21).
Акцентуючи увагу на тому, що Закон № 580-VІІІ виокремлює підстави для звільнення зі служби в поліції, Верховний Суд у справі № 804/4096/17 зауважив, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.
Так, адміністративна, кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами. Притягнення чи не притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутність складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності. Відсутність факту притягнення поліцейського до адміністративної чи кримінальної відповідальності не виключає наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який уповноважена особа у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції. Відповідно, у випадку закриття кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, - це є свідченням відсутності складу кримінального чи адміністративного правопорушення, проте не дисциплінарного проступку.
Дисциплінарний орган, який, вирішуючи питання наявності або відсутності у діях особи ознак дисциплінарного проступку, керується виключно правилами та вимогами, встановленими для дисциплінарної процедури, однак не втручається у питання винуватості цієї особи у скоєнні кримінального чи адміністративного правопорушення. І навпаки, в межах розгляду кримінального провадження суд не досліджує питань наявності в її діях ознак дисциплінарного проступку, адже, як зазначалося, дисциплінарне провадження має іншу мету, процедуру та правила оцінки дій і матеріалів.
Вищенаведеним відповідно спростовуються твердження апелянта про відсутність у матеріалах службового розслідування доказів щодо факту передачі позивачем наркотичного засобу (відеоматеріали, висновки експерта, пояснення свідків).
Крім того, вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом у постановах від 06.03.2020 у справі № 804/1758/18 та від 20.10.2020 у справі № 340/1502/19.
Таким чином, відсутність рішення суду про визнання позивача винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не з підстав притягнення до кримінальної відповідальності, а за порушення службової дисципліни, відповідно доводи апелянта в даній частині є безпідставними.
Надаючи оцінку посиланням апеляційної скарги щодо обрання відповідачем найсуворішого з видів стягнень, а саме звільнення зі служби в поліції, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.02.2022 у справі №160/12290/20, від 13.06.2024 у справі № 420/2566/23.
У цій справі, колегія суддів зауважує, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним вчиненому проступку.
Зокрема, у висновку службового розслідування враховано термін перебування позивача на посаді, його характеристику та характер дисциплінарного проступку, склад якого встановлений ретельним службовим розслідуванням. Обставин, які вказували б на порушення порядку чи процедури проведення службового розслідування, позивачем не наведено.
В свою чергу, апеляційний суд не вбачає підстав стверджувати про те, що висновки відповідача є свавільними, нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів.
Так, апелянт наголошує на тому, що доводи стосовно вчинення ним дисциплінарного проступку базуються лише на матеріалах кримінального провадження №62024100140000139 від 11.03.2024, з чим позивач не погоджується.
За фактичними обставинами справи, у вказаному кримінальному провадженні позивач є підозрюваним у вчиненні злочину, передбаченому частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України.
Згідно зі статтею 1 Закону № 580-VIII саме на Національну поліцію України покладено обов`язок служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідач вбачає склад дисциплінарного проступку у тому, що капітан поліції ОСОБА_1 , будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, обіймаючи посаду у Національній поліції України, яка передбачає його обов`язок щодо виявлення та припинення кримінальних правопорушень, в тому числі, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, у невстановленої особи, незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, зберігав та в подальшому, з мотивів підвищення показників службової діяльності у сфері розкриття злочинів передав наркотичний засіб для подальшого його збуту місцевим громадянам, що підтверджується повідомленням про підозру; в силу приписів законодавства не повідомив (не звернувся з рапортом) та не вжив заходів щодо запобігання правопорушенню, а також відмовився від проходження поліграфу для недопущення втрати авторитету Національної поліції. 
У цьому аспекті варто зауважити, що вчинки, які дискредитують працівників поліції та, власне, органи Національної поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Колегія суддів враховує, що після проведення  обшуку в автомобілі марки «Audi A6» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що  належить на праві власності ОСОБА_1 та у приміщенні службового кабінету № 12 відділу поліцейської діяльності № 1 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, м. Тальне вул. Соборна, 13, що  належить на праві власності державі в особі Національної поліції України, перебуває на праві оперативного управління в  ГУНП в Черкаській області, з метою відшукання та вилучення речей, що перебувають у володінні та користуванні ОСОБА_1 , позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України.
Така обставина беззаперечно свідчить про поведінку, що дискредитує працівника поліції навіть за відсутності вироку суду.
  Позивач, перебуваючи на службі у Національній поліції України, повинен бути взірцем та прикладом для громадян як в робочий так і позаробочий час, та в силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.
Вказана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 320/1206/21, від 03.04.2024 у справі № 420/9503/22.
Апеляційним судом також враховано правові висновки Верховного Суду у справі №420/5700/23 від 15.08.2024, відповідно до яких сам факт пред`явлення підозри поліцейському, його можливе притягнення до кримінальної відповідальності та висвітлення цієї події у засобах масової інформації, призводить до підриву авторитету та довіри громадян до поліції. 
На підставі вищенаведеного у сукупності, апеляційний суд висновує, що вчинені позивачем дії є дисциплінарним проступком, який має дискредитуючий характер та підриває авторитет Національної поліції України, що несумісне з подальшим проходженням служби в Національній поліції України. Вказане підтверджується матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 62024100140000139 від 11.03.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України за фактом того, що з метою штучного нарощування показників службової діяльності, працівник правоохоронного органу ( ОСОБА_1 ) схиляв заявника (  ОСОБА_2 ) до збуту місцевим громадянам особливо небезпечних наркотичних засобів та боєприпасів, які сам же передав заявнику для того, щоб у подальшому виявити та затримати таких громадян на спробі придбання чи зберігання заборонених до обігу речовин та предметів та подальшим повідомленням про підозру позивачу.
Враховуючи, що на момент розгляду справи в апеляційному суді, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62024100140000139 триває, відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 дотримувався етичних, правових, службово-дисциплінарних норм поведінки поліцейського та його дії не нашкодили авторитету Національної поліції України.
  Верховний Суд у справі № 600/5128/23-а наголосив, що професійна честь та гідність кожного працівника поліції - це одночасно й моральний вигляд усього особового складу органів та підрозділів Національної поліції України. По вчинкам окремого працівника поліції, по його морально-професійним якостям громадяни визначають роботу всього органу. Будь-яка негативна інформація щодо поведінки працівника поліції може вплинути на авторитет всього органу.
Вступаючи на службу до правоохоронних органів, особа має розуміти всю відповідальність, яка покладається на неї у зв`язку з її професійною діяльністю, додержуватись принципів професійної моралі, професійної честі та гідності, адже це є невід`ємними елементами гідного у своїй справі, дисциплінованого поліцейського. Особа, дії якої стали підставою для службового розслідування та як наслідок для передання інформації до правоохоронних органів із відкриттям кримінального провадження, не відповідає високим вимогам та стандартам, які висуває законодавець до працівника поліції.
Поряд з цим, апеляційний суд акцентує увагу, що позивач, при виникненні сумнівів у законності та етичності його поведінки, був зобов`язаний усувати їх всіма можливими засобами.
Колегією суддів враховано, що з метою підтвердження/спростування інформації про вчинення капітаном поліції ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України, дисциплінарною комісією запропоновано останньому пройти опитування з використанням поліграфа, однак позивач відмовився.
В контексті наведеного, колегія суддів також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2024 у справі № 990/49/23, згідно якої в адміністративних справах тягар доказування правомірності прийнятого рішення в разі його оскарження в суді покладається саме на суб`єкта владних повноважень. Проте покладення такого тягаря доказування на відповідача не звільняє від права та обов`язку позивача - приватної особи - спростувати надані відповідачем докази. Пасивна процесуальна поведінка позивача, яка проявляється винятково у посиланні на визначений процесуальним законом розподіл тягаря доказування між сторонами, а також в ухиленні від спростування доводів та доказів відповідача, в цьому випадку має тлумачитися саме на користь відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» («X. проти Австрії») про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom»    («С. проти Сполученого Королівства») про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», («Рінгвольд проти Норвегії») заява № 34964/97).
Колегія суддів при вирішенні цього спору також ураховує висновки Європейського Суду з прав людини у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» за заявою № 63235/00, що викладені у рішенні від 19.04.2007.
Так, у вказаному рішенні Європейський Суд з прав людини вказав: « 47. У зв`язку з цим Суд запровадив функціональний критерій, заснований на характері обов`язків службовця та його відповідальності. Особи, що займають посади, пов`язані з виконанням обов`язків щодо захисту загальнодержавних інтересів або з участю у здійсненні визначених публічним правом повноважень, володіють частиною суверенної влади держави. Держава має законний інтерес щодо налагодження з такими службовцями спеціальних відносин, заснованих на вірності та відданості. З іншого боку, щодо інших посад, які не мають у собі аспектів «державного управління», держава не має такого інтересу. (див. згадану вище справу «Пеллегрін» (Pellegrin), п. 65). Таким чином, Суд постановив, що із сфери застосування пункту 1 статті 6 вилучаються лише такі спори, що порушуються державними службовцями, чиї обов`язки є типовим прикладом специфічної діяльності, пов`язаної з державною службою, оскільки останні діють як представники державної влади і відповідають за захист загальнодержавних інтересів та інтересів інших державних органів. Яскравим прикладом такої діяльності є збройні сили та поліція (п. 66). Суд дійшов висновку, що жодні спори між адміністративними органами та службовцями, які займають посади, пов`язані з виконанням покладених публічним правом повноважень, не входять до сфери застосування пункту 1 статті 6 (п. 67).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності на законних підставах.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 22 січня 2025 року

Суддя доповідач:                                                                                                                                            В.Ю. Ключкович
Судді:                                                                                                                                                                                    О.О. Беспалов
                                                                                                        І.О. Грибан