ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/5206/24	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
 розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року (суддя Кравчук О.В., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 31.10.2024 року)  в справі №340/5206/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

в с т а н о в и в:
06.08.2024 року ФОП ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулась до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту – відповідач), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову №ПШ054098 від 06.05.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року позовні вимоги задоволено.
Не погодившись з рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу подав Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, суд при розгляді справи не у повному обсязі з`ясував обставини справи, не дослідив всіх доказів у справі. Апелянт вказував на те, що контроль за роботою водіїв транспортних засобів автомобільними перевізниками проводиться з дотриманням законодавчих норм, автомобільні перевізники зобов`язані здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, слід слідкувати за охороною праці у роботі водії, контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включати перевірку режиму їх праці та відпочинку. Передбачено, що автомобільний перевізник повинен мати та пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль, документи, на підставі яких виконується перевезення, для водія таким документом є посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший вантажний документ, інші документи передбачені законодавством. Закон України «Про автомобільний транспорт» встановлює обов`язок для водія мати при собі товарно-транспортну накладну на вантаж, що перевозиться, або інший підтверджуючий документ щодо вантажу, маршруту прямування тощо. Апелянт вказував, що інспектор Укртрансбезпеки може вимагати пред`явлення цього документа при зупинці транспортного засобу у водія. При зупинці 06.03.2024 року інспекторами транспортного засобу марки Volkswagen реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , у водія ОСОБА_2 не було при собі товарно-транспортної накладної на вантаж, який переводив, відмовився надати накладу та відмовився від пояснень.  Закон України «Про автомобільний транспорт» містить обов`язок для власника транспортного засобу мати протокол перевірки тахографа. Апелянт вказував, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) проводилася рейдова перевірка щодо дотримання Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013 року, був зупинений транспортний засіб. Було виявлено порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 33 Інструкції, а саме відсутність у водія, під час здійснення вантажного перевезення, роздруківки даних роботи цифрового тахографу, яке було зафіксоване в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.12.2023 року №АР045896. Апелянт вказував, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа, своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання, використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР ( 994_016 ), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. Перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що спірною постановою застосовано адміністративно-господарський штраф згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», яким передбачено, що за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Суд першої інстанції вказував, що об`єктивною стороною складу господарського правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є надання суб`єктом господарювання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, суб`єктами відповідальності є автомобільні перевізники – суб`єкти господарювання. Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Саме автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Позивач, заперечуючи проти застосування до неї адміністративно-господарських штрафів, вказує, що найнятий нею водій здійснював перевезення транспортним засобом Volkswagen реєстраційний номер НОМЕР_1 вантажу, автомобіль належить позивачу. Суд першої інстанції вказував, що у акті перевірки не вказана достатня інформація про вантаж, не встановлено достеменно, хто є його відправником та одержувачем, не були відібрані пояснення водія про те, від кого та куди здійснюється перевезення. Висновок контролюючого органу про те, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_1 і вона здійснює саме господарську діяльність у сфері вантажних перевезень, ґрунтується на тому, що вона є власником автомобіля та що автомобіль обладнаний тахографом. Закон України «Про дорожній рух"»  дозволяє власнику автомобіля, або водію довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право керування. При цьому, факт передачі такого автомобіля в користування може бути підтверджено наявністю відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та не вимагає від особи додатково оформляти будь-які інші документи. Перевезення вантажу здійснювалось за рахунок власних коштів ОСОБА_1 та для її власних потреб в межах цивільних повсякденних взаємовідносин. Належність особі на праві власності автомобіля сама по собі не є підставою для притягнення її до відповідальності, як автомобільного перевізника. Суд першої інстанції вказував, що діях позивачки відсутній склад правопорушення, передбаченого абзацом 15 частини 1статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Матеріалами справи встановлено, що 06.03.2024 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області на ділянці у Дніпропетровській області 916 км + 897 м автодороги Стрий – Умань – Дніпро – Іварине, проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом транспортним засобом марки Volkswagen реєстраційний номер НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного належить ОСОБА_1 , встановлено здійснення перевезення вантажу без оформлення ТТН або іншого визначеного законодавством документу на вантаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа ТЗ. У акті здійснено відмітку про відмову водія ОСОБА_3 від пояснень та підпису. 
Позивач пояснює, що здійснювала перевезення вантажу транспортним засобом марки Volkswagen реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності, найняла водія ОСОБА_3 здійснити керування транспортним засобом, перевозила власні речі для власних потреб. 
Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області вказує, що події перевірки були 06.03.2024 року, ним здійснено фіксування порушення.
Не встановлено, що ФОП ОСОБА_1 повідомлялась про час та місце розгляду справи щодо порушення ним вимог транспортного законодавства. 
06.05.2024 року Відділом державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області стосовно ФОП ОСОБА_1 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 054098, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. у частині виявлення надання послуг з перевезення вантажів без оформлення товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, відсутністю протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автотранспорт марки Volkswagen, модель Crafter реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 34, ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів. Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються перевезення. 
Статтею 48   Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених статтею 48 Закон віднесено також інші документи, що передбачені законодавством. Перелік документів, які повинні бути у наявності у водія під час здійснення ним перевезення вантажів не обмежується переліком визначеним ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Під поняття автомобільного перевізника розуміється перевізник який здійснює перевезення не тільки пасажирів а й вантажів, будь-яких вантажів автомобільним транспортом. 
ОСОБА_1 як фізична особа або як фізична-особа-підприємець не є перевізником у розумінні автомобільного перевізника, адже не виконувала перевезення вантажу на замовлення, здійснювала перевезення свого вантажу для своїх власних потреб своїм транспортним засобом. 
До переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених статтею 48 Закон віднесено також інші документи, що передбачені законодавством. Перелік документів, які повинні бути у наявності у водія під час здійснення ним перевезення вантажів не обмежується переліком визначеним ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Згідно п. 1 розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Згідно п. 8.25 розділу 8, п. 11.3, п. 11.4 розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється у пункті вантаження з моменту проставляння в товарно-транспортній накладній відмітки про фактичний час прибуття автомобіля для завантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред`явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.
Таким чином, товарно-транспортна накладна повинна бути в наявності у водія, для пред`явлення її у пункті прибуття та розвантаження вантажу та підписування всіх її примірників.
Як свідчать встановлені обставини справи, під час перевірки транспортного засобу у водія позивача, була відсутня товарно-транспортна накладна на вантаж або інший документ згідно законодавства, які відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», однак така може бути відсутня з огляду на перевезення власних речей вловним транспортним засобом.
Відповідно до норм  ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»  за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи. 
Відповідно до  ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»  автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
ФОП ОСОБА_1 не здійснювала, не надавала у користування для здійснення перевезення пасажирів чи вантажів на комерційній основі.  
Згідно ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені  частиною другою  статті 122-2,  частинами другою  і третьою статті 132-1  цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Нормою ст. 14-3 КУпАП роз`яснено, що відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.
Відповідно до абз. 4 п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням користувача чи розпорядника транспортним засобом та за зверненням власника, що передав транспортний засіб у користування і/або розпорядження фізичній або юридичній особі на строк, зазначений у його заяві або документах, які підтверджують право користування і/або розпорядження транспортним засобом.
Згідно з п. 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року № 379, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Розглядаючи справу у частині відсутності протоколу адаптації тахографу, суд апеляційної інстанції вказує наступне. 
Згідно ч. 1 ст. 34, ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів. Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються перевезення. 
Статтею 48   Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених статтею 48 Закон віднесено також інші документи, що передбачені законодавством. Перелік документів, які повинні бути у наявності у водія під час здійснення ним перевезення вантажів не обмежується переліком визначеним ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Згідно п. 1.4   Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року  №385,   терміни вживаються у такому значенні: контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР (994_016).
Згідно з пунктами 2.4, 3.3, 3.6  вищевказаної Інструкції, транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів. Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
Згідно з п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.
Транспортний засіб повинен бути обладнаний тахографом, у разі обладнання автомобіля тахографом, повинен бути протокол перевірки та адаптації. У разі відсутності тахографа, водій зобов`язаний мати при собі та заповнювати (вносити дані) до індивідуальної книжки водія.  Визначитись із дотриманням визначеного режим праці та відпочинку водія можливо з оформленої особистої картка водія та роздруківки даних роботи цифрового тахографа.
Водій повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
Встановлено та не заперечується відповідачем, що транспортний засіб марки Volkswagen, модель Crafter реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний тахографом, проте під час зупинки та перевірки транспортного засобу був відсутні протокол адаптації. 
Натомість передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Судом першої інстанції вірно вказано, що Закон України «Про дорожній рух»  дозволяє власнику автомобіля, або водію довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право керування. Факт передачі такого автомобіля в користування може бути підтверджено наявністю відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та не вимагає від особи додатково оформляти будь-які інші документи.
Як вказано вище, ФОП ОСОБА_1 не здійснювала, не надавала транспортний засіб у користування для здійснення перевезення пасажирів чи вантажів на комерційній основі. Перевезення виконувала власним транспортним засобом власного вантажу. Перевезення вантажу здійснювалось за рахунок власних коштів та для її власних потреб в межах цивільних повсякденних взаємовідносин.
Для визначення особи винною у порушенні вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, слід достеменно встановити її відношення до порушення, встановити вину та те чи є особа власником, перевізником, замовником перевезення, слід встановити мету перевезення вантажів. 
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, у тому числі у разі відмови у задоволенні вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті   - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року  в справі №340/5206/24 – залишити без змін.
                    Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова