ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1805/21  Номер провадження 22-ц/814/858/25	Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
       за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Конрадій Марії Володимирівни, представниці Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», і апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 23 вересня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного тексту рішення – 18 жовтня 2024 року) та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 16 грудня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 16 грудня 2024 року) 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживачів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким: 
1) визнати порушеними Кол-центром АТ «Полтаваобленерго» права ОСОБА_1 як споживача на подання усного звернення від 06.01.2021 року та зобов`язати АТ «Полтаваобленерго» прийняти усне звернення від 06.01.2021 року і надати відповідь у визначені законодавством строки; 
2) визнати право ОСОБА_1 на отримання компенсації за ненадання відповіді на усне звернення від 06.01.2021 року та зобов`язати АТ «Полтаваобленерго» надати 400 грн компенсації за довготривале ненадання відповіді; 
3) визнати порушення АТ «Полтаваобленерго» пункту 25 глави 2.2 розділу 2 постанови НКРЕКП №1470 від 27 грудня 2017 року у редакції від 26 листопада 2020 року через порушення 06 січня 2021 року під час функціонування Кол-центру АТ «Полтаваобленерго» пункту 3.2 постанови НКРЕКП №373 від 12 червня 2018 року у редакції від 03 грудня 2020 року «Про затвердження мінімальних вимог до якості обслуговування споживачів електричної енергії кол-центрами»; 
               4) визнати незаконними дії АТ "Полтаваобленерго" по довготривалому наданню завідомо недостовірної інформації щодо заборгованості хасида перед ОСР (Оператором Систем Розподілу) до ТОВ "Полтаваенергозбут" шляхом ненадання компенсаційний коштів та зазначенням неіснуючих заборгованостей - такими що невідповідають моральним засадам суспільства;
5)  задля відновлення становища що існувало до порушення прав позивача, керуючись верховенством права, а саме ч.2 ст.З Конституції України, зобов`язати АТ "Полтаваобленерго" припинити посягати на судову владу України, присвоювати собі право шляхом самоуправства без відповідних ліцензій встановлювати борг або заборгованість, ігноруючи законне наказне провадження в Кременчуцькому районному суді Полтавської області, оскільки борг або заборгованість повинна встановлюватись судом згідно норм чинного законодавства України на підставі виключно належних та достовірних доказів які визнаються Верховним Судом України як виключно належні та допустимі, та без привласнення відповідачем компенсаційних коштів що за чинним законодавством України по праву належать ОСОБА_1 хасиду за віросповіданням, бо в хасида красти не можна.
ОСОБА_1 також просив вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення після прийняття рішення у справі.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що 06.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кол-центру АТ «Полтаваобленерго», ідентифікувався та подав усну заяву-звернення до голови правління АТ «Полтаваобленерго», в якій просив надати інформацію про зафіксовані показання електролічильника, який без його згоди був установлений напроти його будинку на опорі на значній висоті, що унеможливлює перевірку ним показань такого лічильника самостійно. Проте, його заяву-звернення в Кол-центрі АТ «Полтаваобленерго» відмовилися реєструвати, чим було порушено п.3.2. Постанови НКРЕКП від 12.06.2018 року №373 в редакції від 03.12.2020 року «Про затвердження мінімальних вимог до якості обслуговування споживачів електричної енергії Кол-центрами», Постанови НКРЕКП від 27.12.2017 року №1470 в редакції від 26.11.2020 року, п.25 глави 2.2. розділу 2 «Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії». Станом на момент звернення до суду з позовом 19.10.2021 року, тобто за 286 дні, з Кол-центру АТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_1 не надано відповідь на вказане звернення, не сплачено компенсаційні кошти в розмірі 400 грн. Таким чином, АТ «Полтаваобленерго» штучно створив ОСОБА_1 заборгованість, привласнив грошові кошти ОСОБА_1 шляхом невиплати йому компенсаційних коштів в сумі 400 грн, з перевищенням своїх повноважень надав ТОВ «Полтаваенергозбут» неправдиву інформацію про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію. Такі дії відповідача АТ «Полтаваобленерго» порушують не лише права ОСОБА_1 , але й права інших споживачів електричної енергії у с. Бурти (459 споживачів), яким також були виставлені сфальсифіковані рахунки з неправдивою інформацією про наявність у них заборгованості за електроенергію, привласнено належні їм компенсаційні кошти. Оскільки відповідач не має повноважень встановлювати заборгованість ОСОБА_1 та інших споживачів за електричну енергію, привласнювати їхні компенсаційні кошти, штучно створюючи наявність заборгованості за електричну енергію, то було загострено соціальну напругу в регіоні, створено загрозу державному ладу України, підірвано довіру до органів державної влади, а також судової влади, до повноважень якої і відноситься встановлювати заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію. Ненадання Кол-центром АТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_1 на його звернення письмової відповіді стосовно показань електролічильника, який був протиправно установлений на стовпі напроти будинку останнього, в обсязі та строки, визначені Законом, оцінюються у 400 грн компенсації. 

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 23 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Національної комісії з регулювання енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживачів, задоволені частково:
визнано порушення АТ «Полтаваобленерго» гарантованого стандарту якості надання послуг електропостачання, яке полягає у відмові оператора Кол-Центру АТ «Полтаваобленерго» зареєструвати звернення побутового споживача ОСОБА_1 , яке він подав 06.01.2021 року у встановленому законом порядку;
зобов`язано АТ «Полтаваобленерго» надати споживачу ОСОБА_1 компенсацію за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг в розмірі 400,00 грн шляхом урахування суми відповідної компенсації в рахунку за надані послуги;
зобов`язано АТ «Полтаваобленерго» вчинити дії, а саме зареєструвати усне звернення побутового споживача ОСОБА_1 , яке подане ним до Кол-Центру АТ «Полтаваобленерго» 06.01.2021 року, для подальшого розгляду в установленому законом порядку.
Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Додатковим рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 16 грудня 2024 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення із АТ «Полтаваобленерго» на його користь судових витрат. 

В апеляційній скарзі на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 23 вересня 2024 року адвокатка Конрадій М.В., представниця Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі; в іншій частині рішення суду – залишити без змін.
       В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на приписи ЗУ «Про ринок електричної енергії» (ст.58), ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг» (ст.17), положення Розділу VІІІ ПРРЕЕ, а також п.3.2, п.6.1 Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсацій споживачам за їх недотримання, затвердженого постановою НКРЕКП № 375 від 12.06.2018 року, стверджується, що вказаними спеціальними нормами встановлений окремий порядок розгляду і вирішення скарг (заяв) споживачів про недотримання гарантованих стандартів якості електропостачання.
       Споживач ОСОБА_1 не звертався до АТ «Полтаваобленерго» із відповідною заявою встановленої форми, отже посилання суду першої інстанції на загальні норми, а саме ЗУ «Про звернення громадян», є порушенням вимог процесуального закону, тому мотиви суду підлягають зміні.
       Окрім того, наголошується, що висновок суду про доведеність факта відмови у реєстрації усного звернення ОСОБА_1 суперечить наявним у справі доказам, зокрема аудіозаписом розмови. 

У відзиві  ОСОБА_1 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги АТ «Полтаваобленерго», просить залишити її без задоволення. 
Зокрема, наголошується, що скріншот фіксації (реєстрації) оператором Кол-Центру звернення ОСОБА_1 , який міститься в тексті апеляційної скарги, не подавався як доказ суду першої інстанції і, відповідно, не досліджувався судом, тому апеляційний суд не може приймати цей доказ за недоведеності об`єктивних обставин, які перешкоджали АТ «Полтаваобленерго» подати цей доказ суду першої інстанції.
З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 червня 2024 року (справа №501/3550/22), підкреслюється, що доводи апеляційної скарги про обов`язкове для споживача досудове врегулювання спору не узгоджуються із законом, оскільки обмежують можливість реалізації права на судовий захист. 
Посилання у рішенні суду на норми ЗУ «Про звернення громадян» є додатковим до спеціальних норм, які регулюють спірні правовідносини та якими керувався суд при вирішенні спору.
У відзиві, зокрема, заявлено клопотання про стягнення із АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 323 грн компенсації за відрив від звичайних занять.

В апеляційній скарзі на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 23 вересня 2024 року ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги №4 і №5.
В апеляційній скарзі заявлені клопотання, зокрема, розглянути і задовольнити подані позивачем клопотання, які були проігноровані судом першої інстанції, долучити до справи і дослідити нові докази, які були створені відповідачем більш як через три роки після відкриття провадження у справі.
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на таке.
Четверта та п`ята позовні вимоги викладені судом недостовірно, а саме із вимог включено слово «хасид», а також цілі фрази: «хасиду за віросповіданням, бо в хасида красти не можна», та «ігноруючи законне наказне провадження в Кременчуцькому районному суді Полтавської області».
Позивач прямо в позовній заяві просив допитати його в якості свідка і ухвалою суду від 13.12.2023р це клопотання задоволено - вирішено допитати позивача як свідка, проте у подальшому суд не викликав його у судове засідання та не допитав як свідка, у зв`язку з чим він був вимушений 26 квітня 2024р подати суду письмові пояснення свідка, які не були взяті до уваги судом, зокрема про те:
що лічильник розміщений на опорі (стовпі) на значній висоті, що позбавляє його можливості перевіряти показники, доступ до лічильника мають працівники ОСР (відповідача), які їх знімають і передають постачальнику електроенергії;
що у справах №9536/2067/21, №536/898/20, №536/1506/23 у відносинах між позивачем і відповідачем встановлені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення цього спору.
Суд своїм рішенням встановив незаконну заборону позивачу зазначати про порушення прав споживачів с. Бурти, за які третя особа НКРЕКП наклала штраф на відповідача постановою від 09.09.2021 № 1519 за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання.
Відмовляючи у задоволенні п`ятої позовної вимоги, суд зробив незаконний висновок по те, що порушник законодавства України, АТ "Полтаваобленерго", може надавати до ТОВ "Полтаваенергозбут" будь які недостовірні відомості, а якщо споживач не погоджується з цим і звертається з відповідним позовом до суду, то це є перешкоди у здійсненні господарської діяльності АТ «Полтаваобленерго».
Звертається увага апеляційного суду, що більш як через три роки, а саме 26 січня 2024 АТ "Полтаваобленерго" повідомило позивача про надання компенсації в розмірі 1 405,76 гривень, отже довготривала, з січня 2019р, крадіжка (привласнення) компенсаційних коштів позивача з боку АТ "Полтаваобленерго" є доведеною, відповідно, виставлення завідомо недостовірних рахунків з боку ТОВ "Полтаваенергозбут, починаючи з січня 2019р, є також доведеним.
В апеляційній скарзі позивачем заявлено клопотання розглянути по суті і задовольнити у повному обсязі подані суду першої інстанції такі клопотання:
про долучення до цивільної справи №536/1805/21 письмових показів позивача ОСОБА_1 від 26 квітня 2024р;
про застосування заходів процесуального примусу до відповідача за введення суду в оману стосовно фактичних обставин справи на підставі ч.4 ст.43 ЦПК України, яке подане 03.02.2022р разом з СД диском;
долучити відзив позивача ОСОБА_1 на пояснення третьої особи;
обов`язково зазначити в судовому рішенні аргументи позивача ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі заявлено визнати поважними причини неподання разом із позовною заявою копії документу від 26 січня 2024р, підписаного у АТ "Полтаваобленерго», яким було повідомлено позивача про надання компенсації, і дослідити та прийняти до уваги цей доказ; долучити до справи письмові покази позивача  ОСОБА_1  від 26 квітня 2024р для встановлення нових обставин, оскільки на момент подання позовної заяви цих важливих доказів ще взагалі не існувало.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення і стягнути із відповідача на його користь 2 508 грн компенсації за відрив від звичайних занять відповідно до постанови КМУ №590 від 27.04.2006 року, оскільки він вимушено витратив на написання скарги 132 години.
В обгрунтування заявлених вимог зазначено, що висновок суду про те, що справа для сторін не має істотного значення, результат її вирішення не міг вплинути на репутацію чи умови життя позивача, є припущенням суду без врахування аргументів позивача.
В апеляційній скарзі наведені повторно детальні доводи позивача стосовно спору по суті заявлених вимог, а також викладені твердження щодо неналежного здійснення правосуддя судом першої інстанції шляхом порушення вимог процесуального закону та неправильного застосування норм матеріального права.
Наголошується на тривалому розгляді справи внаслідок заявлених відводів і задоволених самовідводів суддів, що призвело до передачі справи з одного суду до іншого.
Підкреслюється, що висновки суду про неналежну процесуальну поведінку позивача суперечать матеріалам справи та є недостовірними, при цьому суд повністю проігнорував факти зловживання процесуальними правами з боку відповідача. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідкою виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради №2011/1 від 06.10.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.07.2009 року (т.1 а.с. 15).
06 жовтня 2009 року між Велико-Кохнівською філією ВАТ «Полтаваобленерго» і ОСОБА_1 укладено договір № 3006118 про користування електричною енергією, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.157-158).
Згідно з пунктом 3.2 вказаного договору споживач взяв на себе зобов`язання щомісячно проводити зняття показників приладу обліку; своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов цього договору.
Відповідно до пункту 4.1 договору енергопостачальник має право, зокрема: перевіряти стан приладів обліку та знімати показання відповідно до умов договору; самостійно знімати показники приладів обліку у споживача; відключати споживача від мережі у випадках, передбачених Правилами користування електричною енергією для населення.
Енергопостачальник зобов`язується проводити не менше як один раз на 6 місяців контрольне знімання показань приладів обліку у споживача відповідно до затверджених графіків; розглядати звернення споживача щодо надання послуг, пов`язаних з постачанням електричної енергії, та приймати з цього приводу рішення у строки, передбачені законодавством (пункт 4.3 договору).
Пунктом 5.1 договору визначено, що оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку, згідно з діючими на час оплати тарифами.
Розрахунковий період оплати один календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше ніж 10 число місяця наступного за розрахунковим (пункт 5.7 договору).
У разі несплати за спожиту електричну енергію, енергопостачальник має право, у відповідності до Правил користування електричною енергією для населення, відключити споживача від електричної мережі (пункт 5.11 договору).
Велико-Кохнівською філією АТ «Полтавообленерго» видано повідомлення ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , про те, що його електроустановку відключено по повідомленню ТОВ «Полтаваенергозбут» 29.09.2021 року. (т.1. а.с. 9).
Листом АТ «Полтаваобленерго» №04-32/19095 від 19.10.2020 року повідомлено ОСОБА_1 , що на виконання п.2 Постанови НКРЕКП №1733 від 16.09.2020 року щодо необхідності надання компенсації за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг ОСР у частині розгляду його звернень від 21.02.2020 року, від 10.03.2020 року та претензії від 25.02.2020 року було здійснено нарахування компенсації на підставі вимог Порядку забезпечення стандартів якості надання послуг з електропостачання та надання компенсацій споживачам за їх недотримання, затвердженого постановою НКРЕКП від 12.06.2018 року №375. Сума, яка підлягає зарахуванню на особовий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з врахування сплачених податків становить 1 600,00 грн (т.1 а.с. 8).
Зі змісту аудіозапису вбачається, що 06.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кол-Центру АТ «Полтаваобленерго», виклик прийняла оператор. ОСОБА_1 представився, сформував перше звернення щодо відключення у нього в житлі електроенергії. Таке звернення було прийнято оператором, зареєстровано. Після чого ОСОБА_1 заявив, що бажає подати друге звернення про установлення без його відому лічильника перед його житловим приміщенням на електроопорі, тому бажав з`ясувати показання цього лічильника, щоб уникнути безпідставного нарахування йому заборгованості за спожиту електроенергію. Оскільки лічильник установлений на електроопорі, то він не може самостійно перевірити його показання. Проте оператор відмовила ОСОБА_1 у реєстрації другого звернення, повідомила, що він може подати таке звернення безпосередньо АТ «Полтаваобленерго». (т.1 а.с. 33).
Посадовою інструкцією оператора колл-центру ПАТ «Полтаваобленерго» №09-03, затвердженої директором з дистрибуції ОСОБА_2 03.01.2019 року, установлено таке.
За п.1.4 Інструкції Оператор забезпечує якісне та кваліфіковане обслуговування абонентів, своєчасно формує статистичну і виробничу звітність, раціонально та ефективно організовує працю на робочому місці. 
За розділом 2 Інструкції, при здійсненні своїх функцій оператор: 
2.1 надає інформаційні послуги абонентам, шляхом обробки їх вхідних звернень, що надходять через засоби телекомунікації; 
2.2 формує та надає оперативні відповіді на звернення абонентів з питань виробничої діяльності Товариства, надання послуг ПАТ «Полтаваобленерго» абонентам, договірних відносин, нормативних документів, з питань улаштування енергетичного господарства на території ліцензійної діяльності ПАТ «Полтаваобленерго» згідно затвердженого класифікатора типів звернень та відповідей; 
2.3 готує та надає відповіді на складні та конкретні питання, які формує шляхом переадресації даних звернень на відповідних працівників підрозділів Товариства; 
2.4. приймає скарги та пропозиції заявників та повідомляє про прийняті рішення за залишеними заявником даними зворотнього зв`язку; 
2.5 приймає звернення (скарги), що надійшли через веб-сайт Товариства;
2.6 надає довідкову інформацію стосовно поштової адреси канцелярії ПАТ «Полтаваобленерго» для надсилання по пошті кореспонденції до керівництва Товариства; 
2.7. за ініціативи абонента, заносить до бази даних покази розрахункових засобів обліку електроенергії, надає інформацію про стан його розрахунків та заборгованості за спожиту електроенергію; 
2.8. за зверненням абонента надає консультації щодо використання голосового меню самообслуговування Колл-центру, користування сайтом, електронною поштою та додатковими сервісами Товариства;
2.9. забезпечує збір, обробку, формування та заповнення реєстраційних карток звернень абонентів, а також їх архівацію, для подальшої обробки аналітичними системами;
2.10. Забезпечує збереження та захист наданої заявниками інформації та персональних даних відповідно до вимог законодавства України. (т.1 а.с. 141-144).

Задовольняючи першу-третю позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до п.8.1.3., п.8.3.1., п.8.3.3., п.8.3.4., п.8.3.7., п.8.3.9., п.8.3.17., п.5.5.1. ПРРЕЕ; пунктів 3.1., 3.2. Мінімальних вимог до якості обслуговування споживачів електричної енергії кол-центрами, затверджених Постановою НКРЕКП 12.06.2018 року № 373, оператор Кол-Центру АТ «Полтаваобленерго» була зобов`язана зареєструвати звернення ОСОБА_1 , з яким він звернувся до неї 06.01.2021 року в установленому законом порядку, Після чого, в разі необхідності, перенаправити звернення до підрозділу, який займається порушеним питаннями для його розгляду. Проте, в порушення наведених нормативних актів оператор Кол-Центру АТ «Полтаваобленерго» не зареєструвала звернення ОСОБА_1 від 06.01.2021 року, повідомила, що він має подати своє звернення безпосередньо до АТ «Полтаваобленерго»; отже, надані оператором  Кол-Центру  АТ «Полтаваобленерго»  послуги ОСОБА_1   не відповідали стандартам якості.
АТ «Полтаваобленерго» не навело жодної підстави, визначеної у розділі 5 Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсацій споживачам за їх недотримання, затвердженого Постановою НКРЕКП 12.06.2018  року №375 (у редакції постанови НКРЕКП 12.08.2020 року  №1550),  для звільнення  його  від обов`язку  надання компенсації споживачу  ОСОБА_1   за те,  що надані  оператором Кол-Центру АТ «Полтаваобленерго» послуги не відповідали стандартам якості.
На підставі п. 6.10. Порядку, оскільки в установлений строк відповідач АТ «Полтаваобленерго» не зарахував побутовому споживачу ОСОБА_1 компенсацію за недотримання гарантованого стандрату якості надання послуг електропостачання, зокрема розгляду його звернення, розмір компенсації, визначений у Додатку №2 до Порядку має бути подвоєний, тобто має становити 400 грн.

Відмовляючи в задоволенні 4-ої і 5-ої позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не має повноважень звертатися до суду з позовною вимогою про захист не свого права, а прав інших осіб, а саме зобов`язати АТ «Полтаваобленерго» припинити посягати на судову владу України, шляхом самоуправства, без відповідних ліцензій встановлювати борг або заборгованість з підстав, що заборгованість повинна встановлюватись судом згідно норм чинного законодавства України на підставі виключних належних та достовірних доказів, які визнаються Верховним Судом України та без привласнення відповідачем компенсаційних коштів, що за чинним законодавством України по праву належать ОСОБА_1 ; він не має повноважень посилатися в позові на порушення прав інших осіб – 459 споживачів з с. Бурти, оскільки в справі не зазначені навіть імена цих осіб, а також відсутні документи на підтвердження наявності у нього повноважень представляти інтереси цих осіб.
АТ «Полтаваобленерго» як ОСР має право отримувати своєчасно плату за надання послуги з розподілу або передачі електричної енергії та плату за перетікання реактивної електричної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України; тимчасово припиняти розподіл (передачу) електричної енергії, обмежувати обсяг розподілу (передачі) електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією та/або договором про постачання електричної енергії, які продовжують свою дію в частині регулювання відносин сторін щодо заборгованості (переплати) за цими договорами, нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. Позивач не навів доказів на підтвердження порушення його прав шляхом неправильного нарахування заборгованості за спожиті послуги, неврахування проведених споживачем оплат за надані послуги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги АТ «Полтаваобленерго», апеляційний суд враховує висновки, викладені у пункті третьому рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/20002, згідно яких «обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.
Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.»
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що позивач попередньо не завертався із відповідною заявою встановленої форми до уповноважених органів, не можна визнати обгрунтованими.
Твердження апеляційної скарги про недоведеність факта порушення відповідачем вимог щодо обов`язкової реєстрації звернення споживача спростовується змістом аудіозапису, дослідженого судом першої інстанції, а розміщений у тексті апеляційної скарги скрін-шот реєстраційної картки суду першої інстанції як доказ не подавався, відповідно не досліджувався, а в апеляційній скарзі відсутні обгрунтовані доводи про існування в АТ «Полтаваобленерго» об`єктиних перешкод для подання такого доказу суду першої інстанції, тому згідно ст.367 ЦПК України апеляціній суд цей доказ до уваги не приймає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  на рішення суду по суті спору, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційний суд не вправі оцінювати законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції з урахуванням доказів і обставин, які виникли після ухвалення судом рішення.
Як слідує з матеріалів справи, рішення у справі ухвалено судом 23 вересня 2024 року, позивач упродовж восьми місяців не подавав суду першої інстанції як доказ лист АТ "Полтаваобленерго» від 26 січня 2024, яким повідомлено ОСОБА_1 про надання компенсації в розмірі 1 405,76 гривень, не заявляв клопотання про приєднання такого доказу до справи з посиланням на існування поважних причин, за яких позивач був позбавлений можливості подати такий доказ у встановлені процесуальним законом строки, тому апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості досліджувати і оцінювати цей письмовий доказ.
У листі АТ «Полтаваобленего» від 26 січня 2024 року (т.3 а.с.105-106) повідомлено ОСОБА_1 про результати розгляду його претензії від 29 грудня 2023 року з урахуванням судових рішень у справі № 536/898/20 і цей документ не містить посилань на факти, які б підтверджували неправомірність дій АТ «Полтаваобленерго» у частині умисного формування (створення) заборгованості споживача ОСОБА_1 за надані послуги, як про це стверджує позивач. 
Стосовно посилань в апеляційній скарзі судові рішення у справах №536/2067/21, №536/898/20, №536/1506/23 апеляційний суд зауважує таке.
У справі №536/2067/21 апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду про відсутність належного повідомлення АТ «Полтаваобленерго» позивача про відключення від електропостачання 25 листопада 2021 року домоволодіння останнього, що стало підставою для задоволення вимоги про визнання незаконними дій АТ «Полтаваобленерго» по відключенню від електропостачання 25 листопада 2021 року домоволодіння споживача ОСОБА_1 .
У межах зазначеної справи судами не встановлено фактів надання АТ «Полтаваобленерго» завідомо недостовірної інформації щодо заборгованості ОСОБА_1 перед ОСР до ТОВ «Полтаваенергозбут».
У справі №536/898/20 постановою Верховного Суду від 25 вересня 2023 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 червня  2022 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2023 року залишені без змін.
У межах розгляду вказаної справи судами частково задоволені вимоги ОСОБА_1 : визнані незаконними дії АТ «Полтаваобленерго» по відключенню електропостачання 05 листопада 2018 року і 19 березня 2019 року, у задоволенні інших вимог, зокрема вимоги про зобов`язання АТ «Полтаваобленерго» надати компенсацію за невірно виставлені рахунки у період з вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року, відмовлено. Судовими рішеннями не встановлено фактів надання АТ «Полтаваобленерго» завідомо недостовірної інформації щодо заборгованості ОСОБА_1 перед ОСР до ТОВ «Полтаваенергозбут»
У справі №536/1506/23 спір по суті не вирішений – ухвалою суду від 28 березня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання незаконними дій та зобов`язання їх припинити, стягнення компенсації за незаконні дії залишена без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.
Отже, посилання в апеляційній скарзі на обставини, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, не можна визнати обгрунтованим, оскільки встановалені судовими рішеннями у межах розгляду вказаних справ обставини не підтверджують доводів позивач у цій справі. 
У межах розгляду цієї справи позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що АТ «Полтаваобленерго» надає завідомо неправдиву інформацію до ТОВ «Полтаваенергозбут» про заборгованість ОСОБА_1 за електроенергію, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги №4.
Відповідно до ПРРЕЕ:
5.1.2. Оператор системи зобов`язаний:
35) приймати від споживачів та електропостачальників дані про покази розрахункових лічильників електричної енергії та враховувати їх під час визначення обсягів споживання (розподілу/передачі) електричної енергії.
У випадку відхилення (неврахування) наданих показів розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, оператор системи має повідомити сторону, що їх надала, про їх відхилення (неврахування) та причину такого відхилення;
37) щомісяця надавати електропостачальнику інформацію про значення попередніх та поточних показів засобу вимірюваної техніки по кожному EIC-коду та обсяги споживання, у тому числі за періодами часу доби.
5.2.2. Електропостачальник зобов`язаний:
31) передавати операторам систем дані про покази розрахункових лічильників електричної енергії, отримані від споживачів.
У випадку відхилення (неврахування) наданих показів розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії оператором системи постачальник має повідомити сторону, що їх надала, про їх відхилення (неврахування) та причину такого відхилення;
Отже, за змістом наведених спеціальних норм, які регулюють спірні правовідносини, саме АТ «Полтаваобленерго», як оператор системи, уповноважений і зобов`язаний вести облік спожитої електроенергії.
Доводи апеляційної скарги і позову про те, що АТ «Полтаваобленерго», як оператор системи, самостійно (свавільно) визначає заборгованість споживачів за спожиту електроенергію не грунтується на законі та на фактичних обситавинах, встановлених у межах розгляду цієї справи.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на те, що електролічильник розміщений на опорі на значній висоті, що позбавляє його можливості особисто контролювати (знімати) показання лічильника. У цій справі питання законності (правомірності) влаштування електролічника саме у такий спосіб не було предметом спору, а матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів про те, що наслідком викривлення показань лічильника стало саме розміщення його на опорі на певній висоті, недоступній для самого споживача. Окрім того, як встановлено у цій справі, позивач як споживач не позбавлений можливості має право отримати від відповідача як оператора системи дані про показники лічильника . 
Визначення заборгованості споживачів за спожиту електроенергію не належить також до компетенції суду, який лише у разі виникнення спору перевіряє правильність нарахування такої заборгованості.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_1 відсутні повноваження звертатися до суду за захистом прав інших осіб, оскільки за змістом ст.2, ст.4, ст.58-64 ЦПК України особа має право звернутися за захистом порушених прав інших осіб у випадку, якщо таке право (представляти інтереси) встановлене законом або якщо преджставництво здійснюється на підставі укладеної угоди. 
Права жителів с.Бурти було захищене НКРЕКП (постанова № 1519 від 09 вересня2021 року).
З наведених підстав суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні вимоги №5. 
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що протокольною ухвалою від 23 грудня 2023 року суд першої інстанції задвольнив клопотання ОСОБА_1 про допит його як свідка (т.2 а.с.169), у судовому засіданні оголшена перерва і ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце наступного судового засідання – 09 січня 2024 року (т.2 а.с.170).
Судове засідання у призначену дату не відбулося у зв?язку із достроковим закінченням відрядження судді-головуючої у справі, здіснений повторний автоматизований розподіл справи (т.2 а.с.178).
05 березня 2024 року ОСОБА_1 заявлений відвід судді Рибалку Ю.В. (т.2 а.с.183); розпорядженням голови Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03 березня 2024 року справу передано до Крюківського районного суду м.Кременчука (т.2 а.с.195).
15 квітня 2024 року ОСОБА_1 отримав повістку-виклик у судове засідання, призначене на 02 травня 2024 року (т.2 а.с.206) і 29 квітня 2024 року подав суду клопотання про долучення до справи його письмових показів (т.2 а.с.207-209), у яких, як він сам стверджує, підтримав усі обставини, викладені у позові.
У той же день ОСОБА_1 подав суду заяву про проведення судового засідання 02 травня 2024 року без його участі (т.2 а.с.215), аналогічні заяви подані ОСОБА_1 01 липня 2024 року (т.2 а.с.227), 23 вересня 2024 року (т.2 а.с.239).
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд визнає необгрутованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не допитав його як свідка та не врахував його письмові покази як свідка, приймаючи до уваги те, що останні не містили нових доводів чи посилань на факти, окрім тих, що наведені у позовніій заяві. З наведених підстав у апеляційного суду відсутня процесуальна можливість та (і) обов?язок окремо досліджувати письмові показання позивача як свідка. 
Первіркою матеріалів справи не встановлено обставин, передбачених ч.4 ст.44 ЦПК України, які є необхідними для ухвалення рішення про застосування заходів процесуального примусу до відповідача . 
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, виішуючи спір по суті, виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
До апеляційної сакарги не долучено доказів на підтвердження вимог позивача про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять у сумі 323 грн.

       Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення, апеляційний суд керується таким.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову зазначено захист прав споживачів, який фактично стосувався порушення права споживача ОСОБА_1 отримати відповідь від АТ «Полтаваобленерго» на його звернення щодо проведення АТ «Полтаваобленерго» робіт біля його будинку, а не в його будинку, тому позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору. 
Суд першої інстанції вважав, що справа для сторін не має істотного значення, результат її вирішення не міг вплинути на репутацію чи умови життя позивача, не міг вплинути на отримання ним послуг постачання електричної енергії, не міг викликати публічний інтерес.
Документально ОСОБА_1 підтвердив лише витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема на здійснення поштових відправлень до суду його заяв з процесуальних питань.
З огляду на ціну позову 400 грн та його предмет, який фактично стосується порушення права споживача ОСОБА_1 , отримати відповідь від АТ «Полтаваобленерго» на його звернення щодо проведення робіт АТ «Полтаваобленерго» біля його будинку, вважав неспівмірним заявлені вимоги в розмірі 23 435,99 грн ціні та предмету позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 2 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
Відривом від звичайних занять є та обставина, за якої сторона/ третя особа/ її представник змушені протягом певного часу зазнавати незручностей, пов`язаних з необхідністю з`являтися у визначений час в судове засідання, що перешкоджає виконанню ними громадських, сімейних обов`язків тощо. Під «звичайними заняттями» розуміється буденна діяльність безробітної особи, пенсіонера, домогосподарки тощо.
Виходячи з назви та норми статті 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що пов`язані з явкою до суду. Тобто, якщо сторона не з`являлася в судове засідання за викликом суду, то вона не має права на компенсацію за відрив від звичайних занять.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 року передбачено, що компенсація за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.
При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. Водночас сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.
Також необхідно враховувати, що явка до суду є поважною причиною відсутності на роботі і заробітна плата на цей час за працівником зберігається. Ці витрати лягають на роботодавця і йому не відшкодовуються. Тому, якщо сторона є найманим працівником, компенсацію втраченого заробітку вона вимагати не може, оскільки заробіток не втрачено.
Право на одержання компенсації за втрачений заробіток мають самозайняті особи (письменники, артисти, художники, лектори, лікарі, адвокати, приватні нотаріуси, аудитори, оцінщики, архітектори, тощо) та підприємці, які забезпечують себе роботою, а отже, і заробітком самостійно.
Водночас, заробіток може бути втрачено, якщо він був. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку. Тому для компенсації втраченого заробітку суду слід надати докази, які підтверджують середньомісячний заробіток сторони.
Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними судом першої інстанції, та додатково зазначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника в його апеляційній скарзі на додаткове рішення та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі на додаткове рішення не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції про недоведеність витрат, про стягнення яких заявлено позивачем. 
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги на додаткове рішення не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд  

ухвалив:

Апеляційні скарги адвокатки Конрадій Марії Володимирівни, представниці Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», і ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 23 вересня 2024 року і додаткове рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 16 грудня 2024 року залишити без змін.  

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2025 року.

Головуючий суддя                                                  О.А. Лобов

Судді:                                                                              А.І.Дорош

                                                                                            В.М.Триголов