П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
Справа № 753/13675/22
Провадження: № 22-ц/824/329/2025
 
31 січня 2025 року                                                                                           м. Київ
         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну адвоката Гарницького Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 
 
на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Мицик Ю.С.,
 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2022 року ТОВ «Євро-реконструкція» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинок АДРЕСА_1 . Споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі  АДРЕСА_2 є відповідачі.Щомісячно підприємство ТОВ «Євро-реконструкція» направляло рахунки про сплату за фактично надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, однак відповідачі своєчасно не оплачували вартість наданих послуг, з квітня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня 2017 року - з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 23.02.2022 становить 138 973,90 грн, з яких борг за централізоване опалення - 31 706,48 грн та за гаряче водопостачання - 107 267,42 грн. Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України, зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та 3% річних. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни вимоги, за централізоване опалення становить 4 738,29 грн, за послуги з гарячого водопостачання - 12 489,88 грн, що разом становить 17 228,17 грн. Розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги за централізоване опалення становить 2 112,25 грн, за послуги з гарячого водопостачання - 5 487,38 грн, а разом становить 7 599,63 грн. За таких підстав, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євро-реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 138 973,90 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 17 228,17 грн та 3 % річних у розмірі 7 599,63 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 138 973,90 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 17 228,17 грн та 3 % річних у розмірі 7 599,63 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» у рівних частках судовий збір в сумі 2 481,00 грн, тобто, по 620,25 грн. з кожного відповідача.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Гарницький П. П. в інтересах ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції,  відмовивши у прийнятті зустрічного позову, порушив право позивача ОСОБА_4 на доступ до правосуддя та надав перевагу первинному позові. Також вказав, що відповідачами були надані належні докази на підтвердження відсутності в квартирі відповідачів централізованого опалення та гарячого водопостачання, отже, позивач не надавав відповідачам жодних послуг та відмовлявся укладати відповідний договір. Крім того, відповідачі не отримували жодних рахунків по сплаті за комунальні послуги, жодних доказів на спростування таких обставин позивач не надав. Також судом першої інстанції було проігноровано  заяву відповідача про застосування строків позовної давності. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу Логвиненко С.В. в інтересах ТОВ «Євро-Реконструкція» заперечила проти апеляційної скарги та зазначила, що за адресою місця реєстрації відповідачів співвласниками будинку не прийнято рішення про вибір моделі договірних відносин, а тому позивачем надаються послуги на підставі публічного договору. Відповідачі не звертались до ТОВ «Євро-Реконструкція» у встановленому законом порядку з претензіями щодо ненадання чи надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг. Також вказала, що позовом позивачем поданий в межах строків позовної давності. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Рішення суду оскаржено лише відповідачем ОСОБА_1 . Іншими учасниками справи рішення суду не оскаржено, а тому оскаржуване судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених позивачем до  ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Крім відповідачів, співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що проект договору про надання ТОВ «Євро-Реконструкція» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111(4511).
13.10.2021 р. на офіційному веб-сайті позивача опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, у зв`язку з чим вказані договори вважаються укладеними.
Отже,ТОВ «Євро-Реконструкція» забезпечує надання послуг постачання теплової енергії та з постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості, у відповідачів утворилась заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги, яка станом на 23.02.2022 становить 138 973,90 грн, з яких: борг за централізоване опалення - 31 706,48 грн та за гаряче водопостачання - 107 267,42 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі як споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.  При цьому, суд першої інстанції вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом у зв`язку з набуттям чинності з 02 квітня 2020 року Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким  такий строк був неодноразово продовжувався.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
ТОВ «Євро-Реконструкція» має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, і надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 .
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до пунктів 18,20,30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-VІ (діяв до 01 травня 2019 року) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).
Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У газеті Хрещатик (№103(4503)) 23 липня 2014 року позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511)).
Оскільки, згідно з частиною 2 статті 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Закон України №2189-VІІІ від 09 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги», правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України (далі також - КМУ) від 11 грудня 2019 року №1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. ст. 13 та 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні із споживачем усіма житло-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільно правові права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладається як на споживача (відповідачів), так і на виконавця (позивача) (п.1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).
Статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Частиною 5 статті 13 вище вказаного закону передбачено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Пунктом 13 правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.
Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали договір з виконавцем то фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплати рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" відповідачами також не надавалась.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, а також не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користуються ними зі згоди постачальника послуг.
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, підстав відступу від них колегія суддів не вбачає.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , а тому є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Факт надання позивачем для будинку,  в якому зареєстровані та проживають відповідачі, послуг з централізованого опалення протягом спірного періоду не спростований відповідачами та підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, а також документами, складеними на їх виконання.
З огляду на те, що відповідачі упродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вони зобов`язані оплатити позивачу усі фактично спожиті ними послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) у повному обсязі. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачів) від оплати послуг в повному обсязі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються колегією суддів до уваги. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Заперечуючи щодо позовних вимог та обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилався на відсутність належних доказів надання послуг. В той же час, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень суду не надав.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі до моменту подання позовної заяви звертались до позивача з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобів обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі, або з претензіями щодо надання послуг неналежної якості або ненадання таких послуг взагалі.
З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідачі не вносили плату у повному обсязі за отримані послуги з централізованого опалення з квітня 2017 року та гарячого водопостачання з серпня 2017 року.
На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок, відповідно до якого станом на 01.03.2022 року за відповідачами рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 138 973,90 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення (постачання теплової енергії) становить 31 706,48 грн, заборгованість за постачання гарячої води 107 267,42 грн.
Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).
За приписом статті 625 ЦК України боржники не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно з наданим позивачем розрахунком у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, станом на березень 2022 року інфляційні втрати  склали 17 228,17 грн, а 3 % річних - 7 599,63 грн.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Відповідачами  вказаний розрахунок заборгованості у встановленому процесуальним законом порядку не спростований.
При цьому, оскільки апеляційна скарга не містить доводів незаконності рішення суду в частині застосування положень ч. 1 ст. 625 ЦК України, тому колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних. 
Встановивши, що ТОВ «Євро-реконструкція» є надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі зареєстрованів квартирі      АДРЕСА_2 та є споживачем даних послуг, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі. 
Відхиляючи доводи скаржника про те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із  вказаним позовом, колегія суддів відмічає наступне. 
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Разом з тим, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928 був неодноразово продовжений.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню СOVID-19 до 30 червня 2023 року.
Отже, починаючи з 12.03.2020 строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).
Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017.
Натомість, строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).
Оскільки з 12.03.2017 строк позовної давності продовжений, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з гарячого водопостачання та центрального опалення заявлені в межах позовної давності.
Відхиляючи доводи скаржника про те, що суд першої інстанції,  відмовивши у прийнятті зустрічного позову, порушив право позивача ОСОБА_4 на доступ до правосуддя та надав перевагу первинному позові,  колегія суддів відмічає, що відповідач не був позбавлений права оскаржити таку ухвалу в апеляційному порядку, однак таким правом не скористався. 
Ухвала суду першої інстанції від 28.02.2023 року про повернення зустрічного позову не є предметом апеляційного оскарження,  а тому в суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави входити в обговорення питання обґрунтованості та законності висновків суду першої інстанції. 
З урахуванням вищевикладеного,колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції  апеляційна скарга не містить.  
Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
За таких підстав апеляційну скаргу адвоката Гарницького П.П. в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення,  а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року залишити без змін.
 
Керуючись  ст.ст. 367, 368, 374, 375  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Гарницького Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                  Т.О. Невідома

Судді                                                                                              С.М. Верланов

                                                                                                         В.А. Нежура