Номер провадження: 22-ц/813/2508/25 
Справа № 522/4467/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року у складі судді Косіциної В.В., 
встановив:
У березні 2024 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово у твердій грошовій сумі – 67959,50 грн.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено: стягнуто з відповідача – ОСОБА_2 , на користь позивача – ОСОБА_1 , додаткові витрати на дитину у розмірі 67959,50 грн. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.09.2024 та постановити нове рішення, яким відмовити у позові повністю. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не заперечує факт того, що дитина має відповідне захворювання, а наголошує лише на тому, що вибір лікувального закладу є занадто дорогим і не погодженим з ним. Посилання суду на справу № 501/5060/15-ц (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року) є помилковою, оскільки вона не є аналогічною, так як в даній справі позивачка дійсно понесла витрати на лікування дитини, що підтверджувалося чеками, в той часу даній справі, що розглядається позивачка не понесла жодних витрат, а надала розрахунок «передбачуваних» витрат згідно рахунку наданого клінікою.
Також скаржник зазначає, що судом зроблено висновок про наявність у нього диплома моряка, що він не заперечує, але наголошує на тому, що працювати по спеціальності він не може, так як відсутнє підтвердження даного диплома, строк дії якого п`ять років. Диплом, що присутній в матеріалах справи 2016 року, підтвердження до нього було дійсне до 2021 року, а відтак права на працю штурманом далекого плавання Відповідач не має. Зазначає, що наявність відповідних сертифікатів жодним чином не є підтвердженням того, що він працює за спеціальністю та має достатній дохід для покриття додаткових витрат. 
Відповідач наголошує на тому, що наявність майна та рахунків не спростовується ним та не заперечується, але вказує в свою чергу, що на все його майно і рахунки накладено арешти, а отже розпоряджатися майном і користуватися рахунками Відповідач не має змоги. Суд не вивчив а ні залишки на рахунках, а ні доходні операції. Тим більш проігнорував наявність арештів на користь Позивачки. Всі документи про накладені арешти надавалися до суду, але суд не дав належної оцінки даним доказам, вказуючи на те, що наявність майна і рахунків само по собі є доведення платоспроможності Відповідача, що не відповідає дійсності. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу адвоката Федоришина О.Я. залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року залишити без змін, оскільки суд першої інстанції виніс законне та вмотивоване судове рішення із додержанням усіх норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як передбачено п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає. 
Так, судом першої інстанції встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого є - ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12).
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
Отже на момент звернення до суду, дитина проживає з матір`ю. Зазначене також підтверджується декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-ЕН57-ТА00, та де в якості законного представника вказана ОСОБА_1 (а.с.23).
Встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 30.03.2022 року у справі №522/10347/20, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 5 000,00 гривень (а.с.79)
Відповідно до характеристики учня 7-г класу ОСОБА_3 від 13.11.2023 року №01-15/370, що видана Одеським ліцеєм №81 Одеської міської ради, ОСОБА_3 навчається в Одеському ліцеї №81 з п`ятого класу (а.с.15).
У позовній заяві позивач зазначає про те, що під час виконання шкільних домашніх завдань ОСОБА_3 випадково розбив належний йому планшет ASUS MEMO PAD10 Me302C.
Відповідно до платіжного документа №bXEcbVchlUk від 03.03.2024 року, було придбано новий планшет Samsung Galaxy Tab S6 Lite та чохли для планшетів Samsung Galaxy Tab S6 Lite, а загальна сума оплаченого товару склала 9 999,00 гривень, з них вартість планшету - 4 099,50 (а.с.19).
Також судом встановлено, що згідно медичного висновку Регіонального Одеського центру відновлення хребта та реабілітації від 11.09.2020 року, ОСОБА_3 діагностували S-подібне сколіотичне викривлення постави, перекіс лінії плечей, таза. Плосковальгусна постановка обох стоп. Ущільнення повздовжнього та поперечного склепінь обох стоп. Вульгусна постановка колінних і гомілковостопових суглобів. У висновку йому рекомендовано заняття індивідуальною лікувальною фізкультурою (ЛФК) на деротованих хребцях за допомогою методики Євмінова . Лікувальну фізкультуру для зміцнення м`язів склепінь стоп, ортопедичний комплекс №25. Загальний масаж №10 Кінезіотейпування 2 зони №3. Міостимуляція №10. Ортопедичні устілки (а.с.24).
Відповідно до медичного висновку КНП «ДИТЯЧА МІСЬКА ПОЛІКЛІНІКА №4» ОМР від 01.11.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 діагностовано вальгусну деформацію, не кваліфіковану в інших рубриках, ділянка гомілковостопового суглоба та стопи. У додатковій інформації зазначено про те, що дитина потребує операційного лікування (а.с.25).
У зв`язку з чим, позивачка звернулася до медичного центру «ODREX», та відповідно до листа медичного дому «ODREX», від 14.03.2024 року №204, повідомлено, що ОСОБА_3 планується проведення операції, а саме: корекція плосковальгусної деформації стопи. Вартість лікування відповідно до листа складає 127 720,00 гривень.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що ОСОБА_3   дійсно має особливі здібності в сфері ІТ, а саме, у сфері комп`ютерної графіки, тому витрати на купівлю планшета є невідворотними, у зв`язку із чим, їх слід вважати додатковими витратами на дитину в контексті сімейного законодавства. Крім того суд дійшов висновку, що позивач дійсно повинна понести додаткові витрати на дитину у зв`язку із незалежними від неї чинниками - хворобою дитини. При цьому, судом зазначено, що хоча витрати на лікування дитини фактично не понесені на момент розгляду справи, однак позивачкою надано детальний розрахунок витрат на таке лікування, у якому чітко визначено код послуги, найменування послуги, її ціна, кількість та сума, що на думку суду підтверджує розмір майбутніх додаткових витрат на проведення лікування дитини у повному обсязі.
Проте апеляційний суд не може повністю погодитися із такими висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2 ст. 185 СК України).
Згідно постанови КЦС ВС від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19, аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Судовим розглядом справи встановлено, що в якості обґрунтування понесення додаткових витрат на утримання дитини в частині купівлі планшета, позивач посилається на те, що дитина має особливі здібності в сфері ІТ, а саме, у сфері комп`ютерної графіки, в підтвердження чого, позивачем було подано до суду довідку від 19.03.2024 року №06.03/104, що видана Одеським обласним гуманітарним центром позашкільної освіти та виховання, з якої вбачається, що ОСОБА_3 з 01.11.2023 року відвідує гурток «Основи комп`ютерної графіки» у Одеському обласному гуманітарному центрі позашкільної освіти та виховання, проявляє себе як пунктуальний, здібний та мотивований вихованець гуртка. Також відповідно до сертифікату від 23.02.2024 року №CF536563, виданого ТОВ «ВСЕОСВІТА», ОСОБА_3 взяв участь у Всеукраїнській олімпіаді «Всесвіт знань - 2024». 
З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що витрати на купівлю планшета є невідворотними, а тому, їх слід вважати додатковими витратами на дитину в контексті сімейного законодавства.
Слід зазначити, що звертаючись із даною апеляційною скаргою, ОСОБА_2 хоча і просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про повну відмову у позові, проте жодних доводів на спростування вищевказаних висновків суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на купівлю планшету у розмірі 4099,50 грн., у апеляційній скарзі не зазначив. 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Разом з тим, у доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що він не погоджується із попередніми витратами на проведення операційного лікування, оскільки вибір лікувального закладу є занадто дорогим і не погодженим з ним. Крім того, позивачка не понесла жодних витрат, а надала розрахунок «передбачуваних» витрат згідно рахунку наданого клінікою.
Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги щодо суті ухваленого рішення, колегія суддів зазначає таке.
Пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача половину попередніх витрат на проведення операційного лікування у розмірі 63860,00 грн., позивачка посилалася на те, що медичне спостереження за малолітнім ОСОБА_3 здійснюється у комунальному некомерційному підприємстві «Дитяча міська поліклініка №4» Одеської міської ради (далі – КНП «ДМП№4» ОМР) на підставі укладеної нею, позивачем ОСОБА_1 , від 11.09.2018 Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, з лікарем-педіатром ОСОБА_4 . 
За висновком дитячого лікаря ортопеда-травматолога КНП «ДМП№4» ОМР, ОСОБА_5 , від 01.12.2023 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує планового операційного лікування, діагноз: "вальгусна деформація, не класифікована в інших рубриках, ділянка гомілковостопного суглоба та стопи." Роками раніше, спеціалістом Регіонального Одеського центру відновлення хребта та реабілітації від 11.09.2020 року був наданий медичний висновок, який підтверджує наявність у дитини тяжкої хвороби. Незважаючи на дотримання призначень лікарів, вальгусна деформація стоп дитини прогресувала і наразі син потребує вартісного операційного лікування "Корекція плосковальгусної деформації стопи", передбачувані витрати на яке, згідно планової калькуляції медичного центру "Odrex" від 14.03.2024 року, вих.№204 становлять 127 720,00грн. 
Так, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року по справі №344/5315/18 розглядався спір щодо стягнення додаткових витрат на дитину, в якій зроблено висновок про те, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, враховуючи те, що позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у приватній школі-садочку при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.
Встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 не подано доказів того, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 було узгоджено питання в частині, що стосується вибору медичного закладу для проведення лікування спільного сина ОСОБА_3 . Крім того, позивачкою також не надано жодного доказу звернення до безоплатного медичного закладу України, зокрема до державних або комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, гарантованої державою для проведення лікування сина, тобто, що таке лікування сина можливе виключно у обраному позивачкою приватному медичному центрі "Odrex" та що ці витрати погоджені з батьком дитини.
Посилання позивачки у відзиві на апеляційну скаргу про те, що відповідач ігнорує телефонні дзвінки, заблокував її в усіх месенджерах, у зв`язку із чим порадитись або повідомити його про важливі факти з життя дитини не виявляється можливим, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеного, позивачкою до суду не надано. Крім того, позивачка не була позбавлена можливості також повідомити відповідача про вибір медичного закладу, шляхом відправлення на його поштову адресу відповідного листа. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем на власний розсуд приймалось рішення про вибір медичного закладу щодо лікування спільного сина, оскільки в матеріалах справи відсутнє погодження такого вибору із батьком дитини. 
Отже, особливі обставини, з якими закон пов`язує додаткові витрати на дитину, у випадку лікування тощо не доведені, що має наслідком відсутність підстав для стягнення таких витрат з батька дитини на підставі статті 185 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення цих додаткових витрат підлягає скасуванню, та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. 
Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частина 13 статті 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за подачу апеляційної скарги апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн., а апеляційну скаргу було задоволено на 93,97% (тобто задоволеними залишаються 6,03% позовних вимог), то апелянту підлягає до компенсації судовий збір за рахунок держави у розмірі 1707,25 грн, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2024 року в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування, скасувати, ухвалити нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплачений  судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1707 гривен 25 копійок за  рахунок держави в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                         Є.С. Сєвєрова 

       Судді:                                                                  О.С. Комлева 

        С.М. Сегеда