ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/21742/23                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Українець В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 лютого 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:  
Головуючого судді                              Файдюка В.В.,
Суддів                                                  Карпушової О.В.,
                                                              Мєзєнцева Є.І.,
При секретарі                                          Масловській К.І.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови, закриття провадження у справі, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 13 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 вересня 2023 року начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. прийнято постанову, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 188-13 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.
Провадження у справі розпочато на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 01 вересня 2023 року № 3, складеного старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г.
Постанова мотивована серед іншого тим, що вона не подала в строк, визначений постановою від 28 липня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 72392283 декларацію про доходи та майно боржника-фізичної особи встановленого зразка, не виконала законну вимогу старшого державного виконавця Григорян О.Г. від 08 серпня 2023 року щодо усунення порушень законодавства про виконавче провадження, а саме, не подала у строк, встановлений вимогою декларацію про доходи та майно боржника-фізичної особи встановленого зразка та пояснення з приводу не виконання рішення суду.
Вважає постанову незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Розгляд справи щодо неї був призначений на 13 вересня 2023 року об 11 годині, що підтверджується викликом-повідомленням від 04 вересня 2023 року. Позивач вказує, що її адвокат прибув з метою участі в розгляді справи, проте розгляд фактично не проводився, зокрема, після залучення письмових пояснень та доказів йому як захиснику була вручена постанова по суті справи, без з`ясування змісту наданих пояснень.
Вказує, що оспорювана постанова не містить посилань на докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення нею адміністративного правопорушення.
Вважає, що посилання у постанові на те, що вона отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження 04 серпня 2023 року не відповідає дійсності, оскільки у період з 29 липня 2023 року по 12 серпня 2023 року вона перебувала за межами України, а тому фізично не могла особисто отримати копію постанови про відкриття виконавчого провадження та не могла вчинити дії, які від неї вимагали вчинити державний виконавець.
Зазначає, що про наявність виконавчого провадження вона дізналась лише 14 серпня 2023 року, отримавши вимогу державного виконавця від 08 серпня 2023 року.
Таким чином, у період часу з 29 липня 2023 року по 14 серпня 2023 року взагалі відсутня подія будь-якого порушення з її боку законодавства про виконавче провадження.
08 серпня 2023 року державним виконавцем складено вимогу, якою її зобов`язано у строку до 22 серпня 2023 року надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, надати інформації щодо майна боржника та подати декларацію про доходи та майно боржника-фізичної особи встановленого зразка. Зі змісту вимоги вбачається, що підставою її складання стало те, що боржником не виконано вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження та не подано відповідну декларацію.
Вказує, що незаконність вимоги від 08 серпня 2024 року полягає в тому, що вона складена ще до спливу строку для подачі декларації, визначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження - 09 серпня 2023 року. На момент складання цієї вимоги нею не було допущено будь-якого порушення.
16 серпня 2023 року нею було подано письмові пояснення щодо виконання вимог виконавчого документу. Разом з тим, державним виконавцем не було конкретизовано, по яких саме фактах належить дати пояснення та про які заходи йдеться.
Позивач зауважує, що у письмових поясненнях містилось клопотання про продовження строку на виконання вимоги від 08 серпня 2023 року, оскільки час, визначений виконавцем для її виконання - до 22 серпня 2023 року, об`єктивно був недостатнім для підготовки всіх документів та збору відомостей.
22 серпня 2023 року нею був поданий витяг з декларації про доходи особи за встановленою формою, що, на переконання позивача, свідчить про належне виконання нею вимоги державного виконавця у відповідній частині.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів на спростування доводів сторони відповідача позивачем суду не надано.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки ухвалене судом без повного та всебічного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи; крім цього, оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, а також таким, що не ґрунтується на засадах верховенства права, оскільки не забезпечує ефективного захисту охоронюваних Конституцією і законами України прав та законних інтересів позивача.
03 лютого 2025 року до суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, в якому представник наполягає на законності рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року та просить залишити його без змін.
Крім того, 03 лютого 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про здійснення розгляду справи в закритому судовому засіданні.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Так, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2025 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови, закриття провадження у справі призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з "04" лютого 2025 р.
Водночас, колегія суддів зауважує, що позивачем жодним чином не обґрунтовано необхідності розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як встановлено судом, 13 вересня 2023 року начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. прийнято постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 188-13 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.
Провадження у справі розпочато на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 01 вересня 2023 року № 3, складеного старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г.
Позивач, вважаючи постанову незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, звернулась до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КпАП України) встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами 188-13 КпАП України невиконання законних вимог державного виконавця, приватного виконавця щодо усунення порушень законодавства про виконавче провадження, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання недостовірних відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання на вимогу державного виконавця, приватного виконавця декларації про доходи та майно, що подається відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", чи зазначення у такій декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну відомостей, які зазначаються у декларації, неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також неявка без поважних причин за викликом державного виконавця, приватного виконавця - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналогічні приписи містяться у ст. 76 № 1404-VIII, а саме: за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.
Так, судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 72392283 з примусового виконання наказу № 910/12955/20, виданого 07 липня 2023 року Господарським судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 заподіяну ПАТ «Платінум Банк» та його кредиторам шкоду в розмірі 1477708016 гривень 17 копійок на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 28 липня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72392283.
Копію постанови про відкриття виконавчого провадження надіслано рекомендованим поштовим відправленням на адресу ОСОБА_1 , зазначену у виконавчому документі: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується списком № 1 від 03 серпня 2023 року згуртованих відправлень.
Згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» поштове відправлення вручено ОСОБА_1 особисто 04 серпня 2023 року.
08 серпня 2023 року державним виконавцем направлено на адресу боржника вимогу, якою зобов`язано ОСОБА_1 у строк до 22 серпня 2023 року надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, надати інформації щодо майна боржника та подати декларацію про доходи та майно боржника-фізичної особи встановленого зразка. Зазначене підтверджується списком № 1 від 09 серпня 2023 року згуртованих відправлень.
Зазначену вимогу ОСОБА_1 отримала особисто 10 серпня 2023 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за результатами пошуку за трекінговим номером.
Позивач посилається на те, що незаконність вимоги від 08 серпня 2024 року полягає в тому, що вона складена ще до спливу строку для подачі декларації, визначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження - 09 серпня 2023 року. На момент складання цієї вимоги нею не було допущено будь-якого порушення.
18 серпня 2023 року на адресу Міністерства юстиції України позивачем подано письмові пояснення від 16 серпня 2023 року та заявлено клопотання про продовження строку виконання вимоги державного виконавця від 08 серпня 2023 року до 08 вересня 2023 року з підстав великого обсягу запитуваної інформації.
Враховуючи той факт, що постановою про відкриття виконавчого провадження, яка отримана боржником 04 серпня 2023 року, зобов`язано позивача подати декларацію про доходи та майно протягом 5 днів з моменту отримання постанови, та встановленого вимогою державного виконавця розумного строку її виконання, Відділом було відмовлено в задоволенні клопотання щодо продовження строку виконання вимоги державного виконавця, про що ОСОБА_1 повідомлено листом від 24 серпня 2023 року.
24 серпня 2023 року (тобто з пропуском встановленого строку - 22 серпня 2023 року) ОСОБА_1 на адресу Міністерства юстиції України на виконання вимоги від 08 серпня 2023 року було подано довідку з місця роботи, витяг з Декларації за 2020 рік про склад сім`ї та майно, документи щодо зареєстрованих осіб в будинку/квартирі, яка належить на праві власності, документи про кошти у гривні та іноземній валюті, інші цінності (довідки з банківських установ).
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що вимога державного виконавця від 08 серпня 2023 року була виконана позивачем лише частково, декларацію про доходи та майно боржника-фізичної особи у строки, встановлені постановою про відкриття виконавчого провадження та вимогою державного виконавця, позивачем не подано.
Водночас ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Частиною 5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний:
1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;
2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;
3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;
4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;
5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;
6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
З врахування вище зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що часткове виконання вимоги державного виконавця не звільняє від адміністративної відповідальності.
За таких обставин, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. правомірно прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 188-13 КпАП України.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2025 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк 
          
                     Судді:                                                                       О.В. Карпушова

                                                                                                           Є.І. Мєзєнцев