Справа № 342/1585/23 
Провадження № 22-ц/4808/61/25
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

       Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
               головуючого судді:        Баркова В. М.,
       суддів:                Луганської В. М.,
       Мальцевої Є. Є.,
секретар:                Шемрай Н. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Железняк Наталії Михайлівни на заочне рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2024 року, в складі судді Гайдич Р. М., ухвалене в м. Городенка Івано-Франківської області, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернулося до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено кредитний договір № 1098-2331. Кредитний договір підписано ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови договору. У подальшому виконуючи умови договору, позивач перерахував кредитні кошти відповідачу у розмірі 14 000,00 грн. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, ОСОБА_1 здійснила часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором.
Проте, в подальшому, всупереч умовам договору та вимог законодавства відповідач не виконала своїх зобов`язань та допустила заборгованість у загальному розмірі 66 192 грн.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за кредитним договором, в розмірі 66 192 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 9 660 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 56 532 грн. та понесені судові витрати.
Заочним рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2024 року позов ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», загальну суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1098-2331 від 11 жовтня 2022 року в розмірі 66 192 грн. та судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.
У серпні 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що належними та допустимими доказами, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем не підтверджено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Железняк Н. М. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову в частині нарахування комісії та частини процентів відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Железняк Н. М., зазначає, що банк неповноважний стягувати з відповідача комісію за обслуговування кредиту, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник, а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Враховуючи викладене, умови кредитного договору № 1098-2331 від 10 листопада 2023 року щодо сплати комісії в розмірі 2 100 грн. за надання кредиту є нікчемними, а включення в умови договору та розрахунок заборгованості платежів пов`язаних із нарахуванням комісії є безпідставним та незаконним.
Не погоджується також зі способом нарахування процентів, оскільки таке нарахування здійснено за завищеною ставкою. Так, з кожною оплатою позивача вона збільшувалася. До прикладу: в період з 11 жовтня 2022 року по 24 жовтня 2022 року нараховувалися 1,2% від 14 000 грн., що дійсно становило 168 грн./день. З 24 жовтня 2022 року тіло кредиту було зменшено до 12 880 грн., а відповідно до розрахунку позивача сума до стягнення у період з 24 жовтня 2022 року по 07 листопада 2022 року все одно складала 168 грн., що становить вже не 1,2%, а 1,3%. А в подальшому, зокрема в період з 22 листопада 2022 року по 06 серпня 2023 року реальна процентна ставка виросла до 2,2%.
Також, звертає увагу на те, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму виданого кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Тобто, навіть при погашенні тіла кредиту, процентна ставка обраховувалася б позивачем від суми – 14 000 грн., а не від суми, якою фактично користувався відповідач, що є несправедливими умовами договору, які порушують положення ст. 1048 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» посилається на те, що рішення суду про задоволення позову, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2024 року без змін.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Представник ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Железняк Н. М., яка просила скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 11 жовтня 2022 між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1098-2331, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит в розмірі 14 000 грн. шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівково переказу грошової суми, вказаної у п.4.1 цього Договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Дата надання/видачі кредиту 11 жовтня 2022 року.
Відповідно до п. 3.1 цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Пунктом 4.9 Кредитного договору визначено строк кредитування, тобто строк на який надається кредит – 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення – 07 серпня 2023 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Листом ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» повідомило відповідача про те, що було перераховано кошти від ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року.
Згідно Довідки директора ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» видача відповідачу ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 1098-2331 від 11 жовтня 2022 року здійснювалася за допомогою системи LIQPAY.
Згідно довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за договором кредиту № 1098-2331 від 11 жовтня 2022 року, станом на 27 листопада 2023 року загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 66 192 грн, що складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 9 660 грн, залишок відсотків в розмірі 56 532 грн.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами укладений кредитний договір, відповідачка отримала кредитні кошти, проте свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, тому наявна заборгованість за кредитним договором 66 192 грн. підлягає стягненню з відповідачки.
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.
Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані – це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних – фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних – будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.
Суд першої інстанції встановив, 11 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1098-2331 у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) А784 (а.с. 14-24).
Відповідно до підп. 2.1, 2.2 п. 2 цього договору кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію на умовах, визначених цим договором. Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.
Відповідно до п. 4.1 сума кредиту становить 14 000 грн.
Згідно з п. 4.9 строк користування кредитом становить 300 календарних днів з дня надання кредиту. Датою повернення кредиту є 07 серпня 2023 року.
Базовий період складає 14 календарних днів (п. 4.4 договору).
За змістом ч. 13 ст. 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Отже, наведене свідчить, що відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Пунктом 4.6 договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом: щоденно починаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту в наступних розмірах: стандартна процентна ставка – 1,50% за кожен день прострочення кредитом (застосовується протягом усього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою). Знижена процентна ставка – 1,20% яка застосовується протягом усього строку дії цього договору за умови своєчасної і повної сплати процентів та комісії за видачу кредиту.
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів (до 07 серпня 2023 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування (п. 4.9 договору).
Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 10 445%. Орієнтовна загальна вартість кредиту – 66 500 грн. та включає в себе: суму кредиту та комісію за видачу кредиту, а також проценти за користування кредитом (п. 4.10-4.11 договору).
Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачка у межах строку кредитування за користування кредитними коштами.
З довідки про перерахування суми кредиту вбачається, що відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 14 000 грн. (а.с. 46, 54-59).
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачці кредит, відповідно до умов кредитного договору.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 27 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 66 192 грн., з яких: 9 660 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 56 532 грн. – прострочені проценти за користування кредитом (а.с. 36-41).
При цьому, за період з 11 жовтня по 21 листопада 2022 року нараховано відсотки за зниженою процентною ставкою – 1,2% в день, а з 22 листопада 2022 року по 06 серпня 2023 року – за стандартною процентною ставкою 1,5% в день.
Згідно розрахунку боргу відповідачка сплачувала кредит не регулярно та не в повному розмірі.
Факту отримання кредитних коштів відповідачка в суді першої інстанції не заперечувала.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).
Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 4.3 кредитного договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та одноразової комісії за видачу кредиту, яка становить 15 % від суми виданого кредиту. У п. 4.5 кредитного договору зазначено, що сплату процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів дати, які є останніми днями відповідних базових періодів.
Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок сплати одноразової комісії за видачу кредиту визначено також у Правилах відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (далі – Правила), затверджених наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 51-П від 16 вересня 2022 року, які відповідно до п. 10.12 кредитного договору є невід`ємною його частиною.
Так, у п.п. 13 п. 2 Правил зазначено, що комісія за видачу кредиту – грошові кошти, які позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю за видачу кредиту, нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо умовами договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту.
Відповідно до п.п. 23 п. 2 Правил, «… - комісія за видачу кредиту визнається простроченою у разі несплати позичальником нарахованої комісії за видачу кредиту не пізніше останнього дня базового періоду, в який графік платежів до договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту; …».
Згідно п. 6.2 Правил, за видачу кредиту позичальнику нараховується, а позичальник повинен сплатити комісію за видачу кредиту, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту (якщо умови договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту). 
Таким чином, умови кредитного договору, якими передбачено сплату комісії за видачу кредиту, відповідають вимогам чинного Закону України «Про споживче кредитування», Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженим постановою правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 та Правилам.
Підписанням договору № 1098-2331 від 11 жовтня 2022 року та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідачка підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами договору.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Отже, доводи апеляційної скарги в частині незаконного нарахування та стягнення комісії за видачу кредиту є необґрунтованими.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу неправильного розрахунку розміру процентів за кредитним договором, то апеляційний суд виходить з наступного.
Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Відповідачка в своїй апеляційній скарзі посилається на постанову Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 343/557/15-ц яка не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки передбачає перерахунок усіх складових заборгованості, які стягує банк, у випадку нікчемності умов кредитного договору щодо сплати позичальником комісії. Таких обставин в цій справі не встановлено.
Також не можна погодитися і з розрахунком відповідачкою заборгованості по процентах, оскільки він здійснений на суму залишку за тілом кредиту в той час коли умовами укладеного сторонами договору передбачено нарахування процентів на всю суму виданого кредиту (п. 4.6 договору).
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Железняк Наталії Михайлівни – залишити без задоволення.
Заочне рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.

Судді                                                        В. М. Барков

       В. М. Луганська

       Є. Є. Мальцева