11.02.25
22-ц/812/194/25
Провадження № 22-ц/812/194/25 Суддя першої інстанції Саламатін О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 лютого 2025 року м. Миколаїв Справа № 760/11282/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворська Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Колосовій О.М.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Саламатіна О.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення три проценти річних та інфляційних витрат,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі – АТ «Сенс Банк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення три проценти річних та інфляційних витрат.
Позов обґрунтовувало тим, що 06 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 490067426. 
Відповідно до умов укладеного договору банк надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 21 925.31 доларів США.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, та не в повному обсязі погашав заборгованість.
Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» ухвалено рішення № 3855-6/55/14 від 25 листопада 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 80 062 грн 21 коп.
На підставі вказаного рішення 24 лютого 2015 року Новозаводським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист
Станом на дату подання позову заборгованість відповідачем не погашена, у зв`язку з чим АТ «Сенс Банк» має право на отримання суми боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за весь час прострочення.
Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму трьох процентів річних та інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості в розмірі 168 996 грн 24 коп.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що сукупність наданих до матеріалів справи доказів не дають підстав для висновку про доведений розмір простроченого грошового зобов`язання відповідача, оскільки розгляд справи № 3855-6/55/14 та ухвалення 25 листопада 2014 року рішення Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнській фінансовий союз» як не уповноваженим органом, не породжувало для відповідача наслідків у вигляді настання цивільної відповідальності.
Таким чином, розмір простроченого грошового зобов`язання відповідача позивачем не доведений.
Не погодившись з рішення суду, АТ «Сенс Банк», подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням третейського суду було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку суму боргу в розмірі 80 062.21 грн, також на виконання даного рішення було видано виконавчий документ, тобто було встановлено суму боргу в національній валюті-гривні.
Дане рішення стороною відповідача не оскаржене, на час розгляду справи такене скасовано, є чинним та підтверджує факт існування боргу в сумі, зазначеній в даному рішенні.
При розгляді даної справи необхідно взяти до уваги висновки, зазначені по аналогічній справі у постанові Верховного Суду від 11 березня 2024 року № 522/3342/22, в якій судом взято до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, що є обов`язковими при розгляді справи судом першої та апеляційної інстанцій.
У зазначеній постанові зроблено висновки за аналогічним позовом, кредитним договором та рішенням третейського суду.
Враховуючи той факт, що оскільки існує рішення третейського суду, на підставі якого здійснено розрахунок по статті 625 ЦК України, слід дійти висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення в повному обсязі.
ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві відповідач зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги та заперечення, викладені в ній, не відповідають обставинам справи, чинному Законодавству України та сталій практиці як Верховного Суду так і Великої Палати Верховного Суду України.
Позивачем в своїй апеляційній скарзі не було зазначено які саме норми процесуального права та відносно чого було порушено судом першої інстанції.
Зазначена Банком справа розглянута Верховним Судом № 522/3342/22 не є тотожною або аналогічною даній справі.
Посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду також не спростовують з`ясованих судом першої інстанції обставин справи, мотивів та висновків за якими позивачу було відмовлено у задоволенні позову.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомленні судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позивач про причини своєї неявки суду не повідомила. З огляду на положення частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 06 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 490067426.
Умовами кредитного договору № 490067426 від 06 травня 2008 року передбачено, що банк надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 21 925.31 доларів США. Номінальна процентна ставка – 14,5% річних. Дата остаточного повернення кредиту – 06 травня 2015 року. Цільове використання кредиту – придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паритет-Авто» № А0412-16 від 12 квітня 2008 року – KIA, CEE`D, 2008 року випуску, колір –Жовтий, реєстраційний номер – НОМЕР_1 , № кузову – НОМЕР_2 , тип – легковий хетчбек (свідоцтво про реєстрацію – НОМЕР_3 , видане 24 квітня 2008 року ВРЕР-11 УДАІ, м. Київ.
Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» ухвалено рішення № 3855-6/55/14 від 25 листопада 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2008 року № 490067426 у сумі 80 062.21 грн та витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2015 року № 751/1193/15-ц вирішено видати Публічного акціонерному товариству «Альфа-Банк», - виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз».
Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав і обов`язків Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк».
30 листопада 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» було змінено найменування на АТ «Сенс Банк», про що були внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських.
Станом на теперішній час виконавчий лист № 751/1193/15-ц від 24 лютого 2015 року позичальником не виконано, заборгованість за кредитним договором № 490067426 від 06 травня 2008 року не погашена.
Розмір простроченого грошового зобов`язання щодо якого було нараховано 3% річних та інфляційних втрат визначено згідно з рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 25 листопада 2014 року по справі №3855-6/55/14 у загальному розмірі – 168 996.24 грн, яка складається з: суми заборгованості за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість у розмірі – 17 767.23 грн; суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість у розмірі – 151 229.01 грн.
Згідно з статтею 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні вимог Банку суд дійшов висновку про те, що сукупність наданих до матеріалів справи доказів не дають підстав для висновку про доведений розмір простроченого грошового зобов`язання відповідача, оскільки розгляд справи № 3855-6/55/14 та ухвалення 25 листопада 2014 року рішення Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнській фінансовий союз» як не уповноваженим органом, не породжувало для відповідача наслідків у вигляді настання цивільної відповідальності.
При цьому суд першої інстанції виходив з приписів пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, оскільки цим Законом України від 3 лютого 2011 року, який набув чинності 11 березня 2011 року, виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд першій інстанцій дійшов до нього без відповідної оцінки обставин справи, що переглядається, та наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог.
Відповідно до статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.
Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.
Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду.
Відповідно до статті 34 Закону України "Про третейські суди" учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.
Згідно із частиною 1 статті 389-5 ЦПК України 2004 року, що діяла на час ухвалення рішення третейського суду у справі, що переглядається, рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.
Відповідно до частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року, яка кореспондується із положеннями частини другої статті 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Аналогічна процесуальна норм закріплена в статті 458 ЦПК України.
Тлумачення статті 51 Закону України "Про третейські суди", статті 458 ЦПК України свідчить, що у них передбачено виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду і тягар доведення наявності зазначених підстав покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування рішення третейського суду.
Рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні.
Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню (статті 55 Закону України «Про третейські суди»).
Рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Виконавчий документ, виданий на підставі рішення третейського суду, може бути пред`явлений до примусового виконання в строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження" (статті 57 Закону України «Про третейські суди»).
Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 є відповідачем у третейській справі № 3855-6/55/14, рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнській фінансовий союз» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Альфа-Банк» в установленому законом порядку не оскаржував та добровільно його не виконав.
24 лютого 2015 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова за заявою ПАТ «Альфа-Банк» видано виконавчий лист на підставі зазначеного рішення третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
В цій ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ «Альфа-Банк» відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем і позовна заява про стягнення заборгованості була подана до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Органцізації «Всеукраїнській фінансовий союз» у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору від 25 листопада 2014 року і в третейському суду вирішувалось лише питання про стягнення заборгованості. Ухвала набрала законної сили 24 лютого 2015 року.
Отже законність рішення третейського суду визнана місцевим судом у зв`язку з чим видано виконавчий лист на його виконання.
Відповідно до частин 1, 2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував та при розгляді цієї справи помилково вдався до аналізу законності та обґрунтованості третейського рішення, що не є предметом цього спору та яке в установленому законом порядку визнано таким, що підлягає примусовому виконанню, але не виконано боржником.
30 листопада 2022 року ПАТ «Альфа-Банк» змінило свою назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк». 
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18.
Таким чином, з ухваленням у 2014 році третейського рішення про стягнення боргу зобов`язання боржника сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та буде тривати до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення виконання зобов`язання.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Отже позичальник має невиконане грошове зобов`язання перед банком, яке визначено рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнській фінансовий союз».
У зв`язку із викладеним колегія суддів погоджується з розрахунками позивача щодо визначення базової суми для обчислення сум, встановлених статтею 625 ЦК України. Відповідач цих сум не спростував, що є його процесуальним обов`язком у розумінні статті 12 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог статей 12, 13 ЦПК України, встановивши, що банк звернувся до суду з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, яке є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено, зокрема, й витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, 3 статті 133 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1, пункт 3 частини 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню 3 028 грн судового збору за подання позову до суду першої інстанції та 3 633.60 коп. за подання апеляційної скарги, а загалом 6 661.60 грн.
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 17 767 (сімнадцять тисяч сімсот шістдесят сім) грн 23 коп. три проценти річних та 151 229 (сто п`ятдесят одна тисяча двісті двадцять дев`ять) грн 01 коп. інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання щодо повернення заборгованості за договором кредиту від 06 травня 2008 року, а також 6 661 (шість тисяч шістсот шістдесят одна) грн 60 коп. судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 11 лютого 2025 року.