ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/24370/23                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  04 лютого 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Заїка М.М.
                                                  Ключкович В.Ю.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, -
У С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:
- визнати незаконними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області з непоновлення ОСОБА_1 , громадянці України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійних виплат за віком;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України у Харківській області поновити ОСОБА_1 , громадянці України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійних виплат за віком з моменту їх припинення.
Позовні вимоги мотивовано протиправністю рішення відповідача про відмову в поновленні позивачу пенсії за віком як внутрішньо переміщеній особі, оскільки надання атестату про припинення виплати пенсії в АР Крим не передбачено жодним нормативно-правовим актом.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
          Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 08 серпня 2024 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Разом з тим, рішенням Вищої ради правосуддя від 29.10.2024 № 3148/0/15-24 ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до ч. 9 ст. 31 КАС України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ у разі, коли суддя-доповідач із складу колегії суддів у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкоджати розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
Згідно п. 3.3.3 Засад використання автоматизованої системи у Шостому апеляційному адміністративному суді у випадках, передбачених п. «б» п. 3.3.1, передача справи до Відділу забезпечення судового процесу для здійснення повторного автоматизованого розподілу здійснюється суддею (помічником судді) за актом прийому-передачі. У разі, якщо залишок нерозглянутих справ, що передаються до Відділу забезпечення судового процесу для здійснення повторного автоматизованого розподілу з підстав, передбачених п. «б» п. 3.3.1, перевищує 5 справ, повторний автоматизований розподіл здійснюється виключно на підставі відповідного рішення зборів суддів.
Рішенням зборів суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебували у провадженні судді ОСОБА_2.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу передано до розгляду наступної колегії суддів: головуючий суддя - Грибан І.О., судді -Заїка М.М., Ключкович В.Ю.
20 листопада 2024 року справу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 26.09.2017 №0000344391.
Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 28.04.2023 про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.06.2023, надісланого 26.06.2023 вих. №2000-0302-9/86063, відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком з огляду на ненадання останньою атестата про припинення виплати пенсії Російською Федерацією за попереднім місцем проживання  в АР Крим.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо непоновлення пенсійних виплат за віком, позивач звернулась із даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи заява від 28.04.2023 про призначення пенсії за віком, а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.06.2023, надісланого 26.06.2023 вих. №2000-0302-9/86063, про відмову у призначенні пенсії за віком жодним чином не корелюються із заявленими позовними вимогами (предметом спору) щодо визнання незаконними дій відповідача щодо непоновлення пенсійних виплат позивачу та зобов`язання відповідача поновити такі виплати.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 (далі як і раніше Закон № 1058-IV).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 зазначеного Закону № 1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Так, 15.04.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі Закон №1207-VII), яким визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1207-VII сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 7 цього Закону для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення … здійснюється відповідно до законодавства України. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 234.
У п. 1 зазначено, що цей Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які (1) проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і (2) не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного фонду російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у російській федерації (далі особи).
Так, колегією суду апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянкою України, має статус внутрішньо переміщеної особи та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №0000344391 від 26.09.2017.
Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 , дата заповнення 01.09.1980, позивач з 01.09.1975р. по 26.06.1980 навчалася в Кировоградському інституті машинобудівництва. Працювала: з 01.09.1980 року по 15.05.1981 року працювала інженером  на Симферопільському машинобудівному заводі «Союзстроммашина»; з 01.07.1981 по 15.12.1981 - Трест «Кіровоградміськбуд»; з 15.12.1981 по 30.09.1985 - Кіровоградський виробничо-рекламний комбінат ; з 15.10.1985 по 25.04.1989  - Кіровоградський завод «Гидросила»; з 10.05.1989 по 30.09.1998 - «Симферопільський Об`єднаний авіазагін УУ ГА»; з01.10.1996 по 16.01.2004 - Державний міжнародний аеропорт «Симферопіль»; з 19.01.2004 по 18.11.2014 - ТОВ «Фирма «Кримавіасервіс ЛТД». З 18.11.2014 року звільнена за власним бажання у зв`язку з виходом на пенсію за  п. 3 ч.1 ст.77  Трудового кодексу РФ.
В подальшому, 14.05.2019 року продовжувала трудову діяльність як працюючий пенсіонер на різних підприємствах , розташованих на території АР Крим. Останній запис в трудовій №32 з 01.05.2021 - «переведена в сектор по охране труда Государственного предприятия Республики Крим «Универсал-АВИА». Запис про звільнення відсутній.
З 18.11.2014 (дата звільнення на пенсію) позивач з заявами про призначення пенсії до пенсійних органів України не зверталася і пенсія за законодавством України їй не призначалася.
28.04.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком вперше.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.06.2023, справа № 103550007117, позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав ненадання останньою атестата про припинення виплати пенсії в АР Крим, згідно пп.9 п.2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів звертає увагу, що вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не є предметом оскарження в даній справі, оскільки вимоги про визнання його протиправним та скасування у позовній заяві не заявлялися.
Натомість, предметом позову, згідно позовної заяви, визначено: «визнання незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з непоновлення ОСОБА_1 пенсійних виплат за віком». Та обрано спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача : « поновити  ОСОБА_1  пенсійні виплати за віком з моменту їх припинення».
З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що доказів прийняття органами Пенсійного Фонду України рішення про  призначення пенсії позивачці, а так само, як і рішення про припинення (скасування) пенсійних виплат, позивачкою суду не надано. Разом з тим, згідно наявних в матеріалах доказів вбачається, що пенсію позивач оформлювала за законодавством РФ ще у листопаді 2014, тобто до взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу (а.с.12).  
Отже, враховуючи, що спір в цій справі стосується питання саме правомірності поновлення пенсійних виплат, а не питання призначення пенсії за віком, суд апеляційної інстанції, в силу вимог ч.5 ст. 308 КАС України, не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції, в зв`язку з чим правова оцінка рішенню Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.06.2023 колегією суддів не надається.
Щодо посилання апелянта, в обґрунтування законності своїх позовних вимог, на  правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 30.01.2024 у справі №320/424/23, колегія суддів зазначає, що правові висновки, висловлені Верховним Судом у вказаній справі не є застосовними до спірних правовідносин, виходячи з наступного.
Так, предметом спору у справі №320/424/23 є відмова органів Пенсійного Фонду України у призначенні пенсії позивачу. В той час, як в даній справі позивачка оспорює бездіяльність органів Пенсійного Фонду України щодо поновлення пенсійних виплат. Отже підстави та предмет позву є різні.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав , свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення позивачки до відповідача із заявою про поновлення раніше призначеної пенсії, відповідно і рішення суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду такої заяви, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів позивачки щодо незаконності відмови відповідача у поновленні пенсійних виплат.
Разом з тим, рішення відповідача від 14.06.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.04.2023року в цій справі не оскаржується , що не позбавляє позивачку права на звернення до суду з відповідним позовом.
Підсумовуючи вищевикладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про відмову у задоволенні  позовних вимог. Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, правові підстави до скасування оскаржуваного рішення відсутні.
          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

Судді:                                                                                М.М. Заїка

                                                                                          В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 04.02.2025р.)