ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/26281/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року (суддя Дєєв М.В.) 
у справі №160/26281/24 
за позовом ОСОБА_1  
до Військової частини НОМЕР_1   
про визнання протиправним, скасувати наказ та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

24.09.2024 ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до суду з позовом  до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 №1451 від 14.03.2023 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини сержантом ОСОБА_1 » відносно ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 премію в повному розмірі на підставі наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 та додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 за період з 23.09.2022 по 22.03.2023.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 позов залишено без руху, в тому числі, з огляду на те, що позивач звернувся з позовною заявою з пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, надано строк 10 днів з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків, визначених в ухвалі суду. 
На виконання вимог суду позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви з обґрунтуванням причин неможливості звернення до суду з позовом у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк і клопотанням про поновлення строку для подання позовної заяви. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду,  адміністративний позов повернув позивачеві на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки позивач на виконання ухвалу суду про залишення позову без руху не надав поважних доказів щодо пропуску строку звернення з цим позовом до суду. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,  просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скаржник вважає помилковим висновок суду, що адвокат Буряк О.Г. був уповноважений на представництво інтересів позивача в суді першої інстанції з моменту укладення договору №ГСС-26/12/22 про надання правової (правничої) допомоги від 26.12.2022. Фактично лише 19.09.2024 між позивачем та АО «Юридична компанія «Капітал» укладено додаткову угоду №3 до договору №ГСС-26/12/22 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до умов якої АО «Юридична компанія «Капітал» починаючи з 19.09.2024 було уповноважене на представництво інтересів позивача в суді першої інстанції, а сам адвокат Буряк О.Г. - з 23.09.2024. Також судом не було враховано той факт, що  позивач є учасником бойових дій та проходив лікування у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що пов`язано з військовою службою позивача, що позбавило позивача можливості звернутися до суду у встановлені строки. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити ухвалу суду першої інстанції як законну та обґрунтовану.
Представник позивача надав додаткові письмові пояснення, згідно яким вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження повноважень особи, що підписала відзив на апеляційну скаргу; вказує про недотримання відповідачем вимог ч.5 ст.304 КАС України – не надсилання позивачу копії відзиву. Також позивач заперечує позицію відповідача з приводу сплати судового збору за подачу позовної заяви.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Визначені в позовній заяві вимоги обґрунтовані тим, що на адвокатський запит в інтересах позивача від 15.02.2024 з приводу нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення в 2022-2023 роках відповідачем 22.03.2024 надана відповідь, до якої був долучений витяг з наказу №873 від 24.03.2023, яким було прийнято рішення здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача. Підставо для прийняття такого рішення слугував наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1451 від 14.03.2023. Оскільки копія такого наказу до відповіді відповідачем долучена не була, адвокат – представник позивача 25.03.2024 звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив надати засвідчену копію вказаного вище наказу командира військової частини НОМЕР_1 .
08.04.2024 відповідач надав представнику позивача витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1451 від 14.03.2023, зі змісту якого позивачем (представником позивача) з`ясовано, що  відповідачем прийнято рішення не проводити позивачу виплату премії в повному обсязі на підставі наказу МОУ №260 від 07.06.2018 та позбавити позивача додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. 
Вважаючи означений наказ командира військової частини НОМЕР_1 протиправним, і як наслідок протиправним не нарахування та невиплату позивачу премії в повному обсязі та додаткової винагороди, позивач звернувся до суду за захистом своїх праві.  
За правилами ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).
Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Виходячи з наведених процесуальних норм, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. 
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
В даному випадку суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду і повертаючи, у зв`язку з цим, адміністративний позов, виходив з того, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується щомісячно, а відтак з отриманням грошового забезпечення позивачу достеменно відомо щодо розміру недоплаченого грошового забезпечення та про те, що додаткова винагорода до грошового забезпечення не нарахована та не виплачена.
Суд визнав посилання позивача на те, що він проходив військову службу, такими, що не можуть визнаватися безумовними підставами для поновлення строків звернення до суду, оскільки не надано жодного доказу на підтвердження неможливості вчасно звернутись до суду. Крім того, суд врахував, що позов, заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та всі докази подано представником позивача адвокатом Буряком О.Г., з яким позивач уклав договір №ГСС-26/12/22 про надання правової (правничої) допомоги 26.12.2022 та відповідно до позовних матеріалів з вказаного періоду саме зазначеним представником позивача здійснювались усі дії від імені позивача та самостійно позивачем, у спірному питанні, жодного документу не підписано, у зв`язку з чим доводи щодо неможливості вчасно звернутись до суду спростовуються вищевказаним та наявністю у позивача з 2022 року адвоката, який зокрема здійснював запити, у відповідь на які представник позивача, зокрема, отримав спірний наказ від 14.03.2023 №1451 - листом від 04.04.2024 №4964 та щодо підстав не нарахування та невиплати позивачу належних видів грошового забезпечення було повідомлено адвокату листом від 23.02.2024 №1/154.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу та його представнику було відомо про порушення прав позивача, при цьому доказів наявності поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, позивачем до суду не надано.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до наведених вище норм Кодексу адміністративного судочинства України встановлений ч.5 ст.122 КАС України строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби слід обчислювати з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, визначальним є встановлення часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. 
Окрім того, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин, тому вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду з відповідним позовом, суд має з`ясувати наявність у позивача поважних причин, що перешкодили вчиненню ним певних процесуальних дій. 
При цьому причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, пов`язані з об`єктивними, дійсними,  перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк,  вчинити відповідні процесуальні дії та підтверджені належними доказами.
З цього приводу слід зауважити, що суд, оцінюючи обставини, які перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.
В спірному випадку, наявні у справі докази свідчать, що про порушення своїх прав у зв`язку з прийняттям відповідачем наказу №1451 від 14.03.2023 позивач дізнався (мав дізнатися) 08.04.2024 – з моменту отримання відповіді відповідача на адвокатський запит, до якої було долучено оспорюваний наказ, отже, суд апеляційної інстанції вважає, що саме з вказаної дати слід обраховувати строк звернення до суду. 
Як встановлено вище, до суду з позовом позивач звернувся 24.09.2024, тобто поза межами встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку.
Таким чином, з`ясуванню підлягають обставини, які унеможливили своєчасне звернення позивача до суду з моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав – 08.04.2024.
З огляду на визначений у цій справі предмет спору, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним судом першої інстанції мотивуванням, зазначає, що факт укладення позивачем договору про надання правової (правничої) допомоги не є визначальним, тому що не впливає на строк звернення позивача до суду і не змінює моменту, з якого позивачу стало відомо про порушення його прав. 
Також суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково залишив поза увагою наведені позивачем доводи, що до 08.05.2024 він перебував на військовій службі у складі Збройних Сил України, після чого проходив курс лікування, що підтверджуються направленням №7/2953 від 14.05.2024, виданим позивачу ІНФОРМАЦІЯ_1 , направленням на медико-соціальну експертну комісію від 17.06.2024, виданим Комунальним підприємством «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради, планом реабілітаційних заходів на 2024-2026 роки від 03.07.2024, виданим позивачу Комунальним підприємством «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) від 23.07.2024, наданою позивачу Комунальним підприємством «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради, обґрунтуванням направлення на МСЕК від 03.07.2024, виданим Комунальним підприємством «Нікопольська міська лікарня  4» Нікопольської міської ради та випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №5808, виданою Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» на підтвердження проходження лікування позивачем у період часу з 01.10.2024 до 08.10.2024.
Окрім того, позивач посилався на те, що він проживає в місті Нікополь, яке рф, починаючи з травня 2024 року, цілодобово обстрілює усіма видами озброєння, що є загальновідомим фактом, внаслідок чого в місті відсутній нормальний мобільний зв`язок та інтернет.
Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані обставини в їх сукупності підлягають врахуванню як такі, що унеможливлювали своєчасне звернення позивача до суду з адміністративним позовом.  
Відповідно до позиції Верховного Суду в постанові від 23.02.2023 у справі №640/7095/22 при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви прийнята з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі №160/26281/24 скасувати.           
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко