справа № 295/940/20
головуючий у суді І інстанції Ольшевська І.О.
провадження № 22-ц/824/2716/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
 20  листопада 2024 року                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шахрая Володимира Володимировича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
в с т а н о в и в :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Богунського районного суду міста Житомира з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 23 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 квітня 2016 року у розмірі 148 794,52 доларів США. 
Стягнуто ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у рівних частинах на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10 510 грн.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 09 лютого 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. 
Заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від                             23 березня 2020 року скасовано, провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу закрито. 
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва.
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 09 лютого                  2021 року в частині закриття провадження у справі та її передачі до іншого суду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Богунського районного суду міста Житомира.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 24 травня 2021 року провадження у справі № 295/940/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - закрито. Матеріали цивільної справи № 295/940/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.
 
ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовною заявою просила стягнути із відповідачів у солідарному порядку на її користь 148 794,52 доларів США, з яких 100 000 доларів США сума позики, 48 794,52 доларів США відсотки за користування грошовими коштами. 
Поряд із цим, в подальшому, в частині позовної вимоги до ОСОБА_3 провадження у справі було закрито провадження. Під час перебування справи у провадженні суду першої інстанції позивач не звертався із заявою про уточнення позовних вимог, а тому суд першої інстанції вирішив справу в межах ціни позову, зокрема про стягнення суми заборгованості з відповідача   ОСОБА_2 за договором позики у розмірі 148 794,52 доларів США, з яких 100 000 доларів США сума позики, 48 794,52 доларів США відсотки за користування грошовими коштами.
Позов обґрунтовано тим, що 26 квітня 2016 року між ОСОБА_4 (позикодавець), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (позичальник) укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальникам у позику 100 000 доларів США готівкою зі строком повернення до 01 травня 2017 року та з визначенням 13 % річних за весь час прострочки.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_1 (позивач), а позичальники у встановлений договором строк позику з відсотками не повернули.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Скасовано вжиті ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року, з урахуванням ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року, заходи забезпечення позову а саме: заборонену ОСОБА_2 у будь-який спосіб відчужувати, передавати в іпотеку/заставу, передавати до статутного капіталу юридичних осіб майно: групи приміщень № 34а (в літ. А), загальною площею (кв.м.): 232.50, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 646311980000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підтвердження укладення між сторонами договору позики від 26 квітня 2016 року, позивач надала суду копію договору позики, засвідчену нотаріусом Чеської Республіки, та повідомила суду, що сам оригінал договору перебуває у позивача в Чеській Республіці, та позивач має побоювання, які полягають у ймовірній можливості втратити оригінал договору під час запровадженого воєнного стану в Україні та направлення останнього засобами поштового зв`язку.
При цьому, позивач не просив суд відкладати розгляд справи з метою подальшого надання оригіналу вказаного договору або не надав доказів неможливості направлення оригіналу договору позики сполученням м. Горні Славков, Чеська Республіка - місто Київ, Україна, оскільки само по собі запровадження воєнного стану в України не є підставою для звільнення позивача від доказування, а долучена до матеріалів справи копія договору призводить до неможливості призначення судом експертизи за клопотанням представника відповідача, з метою встановлення автентичності підпису відповідача на ньому.
За відсутності оригіналу договору позики суд позбавлений можливості призначити у справі судову експертизу та дослідити сам оригінал угоди в судовому засіданні, а тому такий доказ у вигляді засвідченої копії не може бути прийнятий судом як належний, достатній та достовірний доказ укладення договору позики між сторонами, який відповідав їх волевиявленню.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Шахрай В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалою Голосівського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та витребувано оригінал Договору позики від 26 квітня 2016 року. 06 жовтня 2022 року представником позивача через систему «Електронний суд» подана заява про виконання ухвали суду, в якій повідомлено про направлення позивачем до суду нотаріально засвідченої копії договору позики та заявлено клопотання про витребувати оригіналу договору позики від 26 квітня 2016 року в порядку передбаченому статтями 498, 499 ЦПК України.
Зазначене клопотання представника позивача судом першої інстанції не вирішено, що підтверджується змістом резолютивної частини ухвали суду першої інстанції від 17 жовтня 2022 року. У мотивувальній частині указаної ухвали суду суд дійшов висновку, що норми статті 498, 499 ЦПК України застосовуються виключно під час провадження у цивільних справах з іноземним елементом. Однак, такий висновок є спірним та не містить належного обґрунтування. Також не відповідає дійсності твердження суду, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивач має громадянство іншої держави та/або доказів її проживання у Чеській Республіці.
17 жовтня 2022 року на адресу суду першої інстанції засобами поштового зв`язку надійшла заява позивача, до якої долучена копія договору позики, засвідчена нотаріусом Чеської Республіки. У супровідному листі позивач підтвердила, що сам оригінал договору перебуває у неї в Чеській Республіці, та з огляду на військові дії вона остерігається направлення його засобами поштового зв`язку.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 11 січня 2023 року справу призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 , у складі колегії: Ящук Т.І., Немировської О.В.
24 квітня 2023 року у судовому засіданні апеляційним судом долучено наданий позивачем оригінал договору позики від 26 квітня 2016 року (а.с. 137 т. 4).
Рішенням Вищої ради правосуддя від 09 травня 2023 року звільнено ОСОБА_5 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року для розгляду вказаної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Мостова Г.І., судді: Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.
 
Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Давидченка А.В. надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, виконання якої доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставити питання: «Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 у договорі позики від 26 квітня 2016 року про передачу ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі сто тисяч доларів США ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи іншою особою?». Також представник відповідача просив покласти оплату за проведення експертизи на сторони у рівних частках.
Клопотання мотивоване тим, що позивачем у суді апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи оригінал договору позики від 26 квітня 2016 року. Факт підписання цього договору та отримання грошових коштів відповідачем заперечується, у зв`язку з чим наявна необхідність у проведенні судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року у цій справі призначено судову почеркознавчу експертизу.
Від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року поновлено провадження у справі.
23 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду надійшло повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість дачі висновку.
Від представника ОСОБА_2 - адвоката Давидченка А.В. до Київського апеляційного суду надійшло клопотання про долучення  додаткових матеріалів для проведення експертизи на виконання клопотання експерта.
Київським апеляційним судом відібрано у  ОСОБА_2 експериментальні зразки підпису на лінованих аркушах паперу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року у цій справі призначено судову почеркознавчу експертизу.
На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено наступне питання:
1.   ОСОБА_2 чи іншою особою виконаний підпис, який міститься нижче друкованого слова «Позичальник» у графі: «Позичальник ______ ОСОБА_2 », у договорі позики від 26 квітня 2016 року, про передачу ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі сто тисяч доларів США ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .?
Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул. Смоленська, 6, м. Київ, 03057).
08 серпня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та висновок експерта.
Провадження у справі  поновлено, справу призначено до судового розгляду в судове засідання.
 
Від представника позивача  ОСОБА_7 - адвоката Шахрая В.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Давидченка А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
26 квітня 2016 року ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (позичальники) уклали договір позики, згідно з якого позикодавець передав позичальникам у власність гроші (позику) у сумі                         100 000 доларів США готівкою, а позичальники зобов`язалися повернути отриману суму не пізніше 01 травня 2017 року зі сплатою за порушення строків повернення позики або неповернення позики чи часткове повернення позики борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та встановлені цим договором відсотки (13% річних) за весь час прострочки (пункт 5 договору).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 липня 2016 року серії НОМЕР_1 (а.с. 7 т. 1).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є позивач у справі, його дружина - ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку (а.с. 11).
24 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Богунського районного суду міста Житомира з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку на її користь з відповідачів  суми позики у розмірі 100 000 доларів США та 48 794,52 доларів США відсотки за користування грошовими коштами за період з 26 травня 2016 року по 26 січня 2020 року (а.с. 5).
Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 23 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 квітня 2016 року у розмірі 148 794,52 доларів США. 
Стягнуто ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у рівних частинах на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10 510 грн.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 09 лютого 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. 
Заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від                             23 березня 2020 року скасовано, провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу закрито. 
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 09 лютого                  2021 року в частині закриття провадження у справі та її передачі до іншого суду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Богунського районного суду міста Житомира.
Богунським районним судом міста Житомира встановлено, що відповідач  ОСОБА_3 помер   ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 16 від 2021 року №00030386041 (а.с. 1-4 т. 2).
Оскільки судом встановлено, що відповідач  ОСОБА_3 помер                            ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до подання позову, ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 24 травня 2021 року провадження у справі                               № 295/940/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - закрито. 
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
 
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження                         № 14-465цс18).
У цій справі відповідач не довів й не доводив, що між сторонами наявні інші правовідносини, тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами виникли позикові правовідносини.
 
Статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
 
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від              18 вересня 2013 року №6-63цс13).  
 
У пункті 2 договору позики від 26 квітня 2016 року сторони визначили, що договір вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів. Грошові кошти передаються до підписання цього договору, в підтвердження цього факту сторони скріплюють договір своїми підписами.
 
У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Тлумачення статті 540 ЦК України дає підстави для висновку, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому стягувач у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці.
Оскільки на підставі договору позики від 26 квітня 2016 року виникло зобов`язання із множинністю осіб, то таке зобов`язання є частковим і кожний із боржників:  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повинен був виконати обов`язок у рівній частці, тобто (з урахуванням розміру заявлених позовних вимог) по                    50 000  доларів США кожен (100 000 доларів США / 2).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 помер                        ІНФОРМАЦІЯ_2 , провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - закрито.
Таким чином, підписання цього договору позичальником                        ОСОБА_2 підтверджує факт одержання ним у позику від позичальника грошових коштів у розмірі 50 000  доларів США.
 
Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Давидченка А.В. надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке обґрунтоване тим, що факт підписання цього договору та отримання грошових коштів відповідачем заперечується.
Ухвалою Київського апеляційного суду у цій справі призначено судову почеркознавчу експертизу.
На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено наступне питання: ОСОБА_2 чи іншою особою виконаний підпис, який міститься нижче друкованого слова «Позичальник» у графі: «Позичальник ______ ОСОБА_2 », у договорі позики від 26 квітня 2016 року, про передачу ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі сто тисяч доларів США ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .?
 
08 серпня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та Висновок експерта від 31 липня 2024 року 34635/24-32.
Відповідно до Висновку  експерта від 31 липня 2024 року 34635/24-32 вказано, що при дослідженні результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні співпадіння, ні розбіжності не можуть слугувати підставою ддля позитивного або негативного висновку. Ознаки, що збігаються не суттєві, їх ідентифікаційна значимість не висока, оскільки вони часто зустрічаються у почерках різних осіб (що обумовлено простотою будови елементів даних букв), тому вони, при наявності ознак, що розрізняються, не можуть бути покладені в основу позитивного (категоричного або ймовірного) висновку. Розбіжні ознак, не можуть слугувати підставою для негативного висновку, так як через обмежений об`єм графічного матеріалу неможливо перевірити їх стійкість і дати їм однозначну оцінку: чи є вони варіантами ознак почерку одного виконавця, або це ознаки почерку різних осіб. Відсутність однозначної оцінки розбіжностей не надало можливості вирішити питання ні в категоричній, ні ймовірній формі.
Враховуючи викладене, дати відповідь на питання « ОСОБА_2 чи іншою особою виконаний підпис, який міститься нижче друкованого слова «Позичальник» у графі: «Позичальник ______ ОСОБА_2 », у договорі позики від 26 квітня 2016 року, про передачу ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі сто тисяч доларів США ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .?» не виявляється за можливе (а.с. 114-123 т. 5).
 
Апеляційний суд враховує, що клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи, виклик експерта в судове засідання,  представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Давидченком А.В.  в суді апеляційної інстанції не заявлялося.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).
Отже, апеляційний суд вважає, що відповідачем не спростовано факт укладення договору позики та отримання грошових коштів.

 
 
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту статей 1046, 1049 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позикодавець має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник у свою чергу має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.
Відповідно до частини 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Крім цього, апеляційний суд враховує таке.
Згідно частиною 2 статті 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Тобто, кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання.
У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
З матеріалів справи вбачається, що оригінал договору позики від                              26 квітня 2016 року знаходився у спадкоємця  ОСОБА_4 , позивача у справі, та був наданий суду апеляційної інстанції для проведення почеркознавчої експертизи.
Отже, апеляційний суд встановив, що відповідачем не було надано доказів відсутності заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів у розмірі 50 000 доларів за договором позики. 
 
Відповідно до статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно із статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Під час розгляду справи у провадженні суду першої інстанції, позивач не звертався із заявою про уточнення позовних вимог, а тому суд першої інстанції вирішив справу в межах ціни позову, зокрема про стягнення з відповідача ОСОБА_2 за договором позики суми позики у розмірі 100 000 доларів США.
Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 не виконані умови щодо повернення грошових коштів згідно з договору позики від 26 квітня 2016 року в строки, передбачені договором, а саме: 01 травня 2017 року, то апеляційний суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної суми позики у розмірі 50 000 доларів США,  в іншій частині позовних вимог про стягнення суми позики  слід відмовити.
 
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з договору позики від 26 квітня 2016 року, відповідач зобов`язався сплатити ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є позивач у справі,  відсотки за користування грошовими коштами від суми позики у розмірі 13% річних. Строк повернення позики  згідно з  договором зазначено 01 травня 2017 року.
 
Позивачем здійснено розрахунок відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 100 000 доларів США  за період з 26 травня 2016 року по                   26 січня 2020 року у розмірі 48 794,52 доларів США (а.с. 5 т. 1).  
Проте враховуючи вище встановлене, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір суми позики на який нараховуються відсотки є неправильним та складає 50 000 доларів США замість 100 000 доларів США. 
А також, є неправильним і період їх нарахування, зазначений позивачем, а саме: з 26 травня 2016 року по 26 січня 2020 року, оскільки нарахування відсотків припиняється після спливу визначеного у договорі позики строку на який надано кошти, тобто в цьому випадку, позичальник зобов`язувався  повернути позику у строк до 01 травня 2017 року.
Після зазначеної дати, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Даний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
Таким чином, позивач відповідно до статті 1048 ЦК України та умов укладеного договору позики, має право на отримання відсотків за користування позикою у сумі 50 000 доларів у межах погодженого сторонами строку позики з 26 квітня 2016 року по 01 травня 2017 року, тобто за 370 днів, у сумі                        6 589,04 доларів США, виходячи з розрахунку: 50 000 доларів США (сума боргу)*13% (процентна ставка)/100%*370 (кількість днів)/365 (днів у році) = 6 589,04 доларів США.
Оскільки, після закінчення строку позики у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки, тому заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 48 794,52 доларів США по відсотках за користування позикою у сумі                  100 000 доларів США за період з 26 травня 2016 року по 26 січня 2020 року є безпідставною. 
Позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 48 794,52 доларів США по процентам за користування грошовими коштами, з урахуванням наведеного вище розрахунку, підлягають частковому задоволенню у сумі 6 589,04 доларів США за період з 26 квітня 2016 року по 01 травня 2017 року.
Апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції відповідно до пункту 4 частини 5 статті 12 ЦПК України не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та передчасно відмовив у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шахрая В.В. слід задовольнити частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог, із  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог (56 589,04 доларів США /148 794,52 доларів США*100= 38,03 %), а саме: за подання позовної заяви у розмірі 3 997 грн 12 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі  5 995 грн 42 коп.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шахрая Володимира Володимировича задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 50 000 доларів США, відсотки за користування грошовими коштами за період з 26 квітня 2016 року по 01 травня 2017 року у розмірі 6 589,04 доларів США.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 997 грн 12 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 995 грн 42 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 30 грудня 2024 року.

Головуючий                                                                        Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                          Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська