ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 759/4427/24                                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Петренко Н.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  15 січня 2025 року                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                              Ганечко О.М.,
суддів                                                                                               Кузьменка В.В.,
                                                                                                 Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві, рядової Гармаш Ангеліни Василівни про скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала справа                             № 759/4427/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві, рядової Гармаш Ангеліни Василівни про скасування постанови.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.07.2024 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови  задоволено частково.
Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН                      № 1533930 від 27.02.2024 року стосовно     ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1  ст. 122 КУпАП  та закрито справу про адміністративне правопорушення.
Стягнуто з    Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь     ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484, 48 грн. (чотириста вісімдесят чотири грн. 48 коп.).
В іншій частині відмовлено.
У серпні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва звернувся позивач із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення та стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ДПП у м. Києві понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі            8520,00 грн. В обгрунутвання заяви посилався на те, що на підтвердження фактичних, неминучих та підтверджених витрат надає акт № 1 від 09.08.2024, звіт № 1 від 09.08.2024 на суму 8520,00 грн. Просив ухвалити додаткове рішення.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 р. у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду про відмову в прийнятті додаткового ршення, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 15.01.2025.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Відмовляючи у прийнятті додаткового рішення у справі в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що під час ухвалення судового рішення від 19.07.2024 судом розглянуті всі вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надані сторонами, відповідність цих вимог до норм закону та встановлених обставин у справі і на підставі цього ухвалено рішення суду. Як вбачається із резолютивної частини рішення суду від 19.07.2024, судом чітко на підставі наявних документів з`ясовано обставини справи та питання про стягнення судових витрат вирішено при розгляді справи, що у унеможливлює вирішення питання, що вже було розглянуто судом при прийнятті рішення, шляхом прийняття додаткового рішення.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду помилковими та необґрунтованими, адже при зверненні до суду з позовом, позивачем зазначались орієнтовні/прогнозовані витрати на правничу допомогу адвоката, тому суд не міг вирішувати вказані вимоги при прийнятті рішення по суті. Також, апелянт вважає, що суд не мав процесуальних підстав для вирішення питання про відмову в прийняття додаткового рішення, шляхом постановлення ухвали, адже КАС України такої форми судового рішення з цього питання не передбачає.
Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступному.
Так, частиною першою  статті 252 КАС України,  передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку  статті 252 КАС України.
Стаття 252 КАС України,   чітко регламентує, в яких випадках можливе винесення додаткового рішення, зокрема, не було вирішено питання щодо судових витрат, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу.
Питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача, а має компенсаційний характер і, певною мірою, є відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі, процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.
Колегія суддів наголошує на тому, що у рішенні Святошинського районного суду міста Києва від 19.07.2024 у справі № 759/4427/24, судом під час ухвалення судового рішення розглянуті всі вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надані сторонами, відповідність цих вимог до норм закону та встановлених обставин у справі і на підставі цього ухвалено рішення суду. Як вбачається із резолютивної частини рішення суду від 19.07.2024, судом чітко на підставі наявних документів з`ясовано обставини справи та питання про стягнення судових витрат вирішено при розгляді справи.
Також, мотивувальна частина рішення містить висновок суду про те, що суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки не надано доказів понесених витрат саме на 10000,00 грн.
Отже, дане питання вже було вирішено судом під час ухвалення рішення у справі по суті, тому, дійсно, розгляд вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, шляхом прийняття додаткового рішення по справі не можливе, позаяк, це питання вже вирішено у рішенні суду, а перегляд висновків суду шляхом прийняття додаткового рішення у справі не допускається.
Щодо доводів апелянта про те, що при зверненні до суду з позовом, позивачем зазначались орієнтовні/прогнозовані витрати на правничу допомогу адвоката, тому суд не міг вирішувати вказані вимоги при прийнятті рішення по суті, колегія суддів зазначає, що у разі незгоди з рішенням суду, сторона не позбавлена права на звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, зокрема, і в цій частині, проте, як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, сторонами рішення суду від 19.07.2024 не оскаржувалось. Тому, в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову в прийнятті додаткового рішення, суд не має повноважень надавати оцінку рішенню суду, яке не є предметом апеляційного оскарження.
У частині доводів апелянта про те, що суд не мав процесуальних підстав для вирішення питання про відмову в прийняття додаткового рішення, шляхом постановлення ухвали, адже КАС України такої форми судового рішення з цього питання не передбачає, колегія суддів вважає такі помилковими, позаяк, приписи ч. 4 ст. 252 КАС України, передбачають, що про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Тобто, у разі, якщо наявні підстави для прийняття додаткового рішення, суд приймає додаткове рішення, а якщо судом встановлено відсутність невирішених вимог при розгляді спору по суті, суд має постановити ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.
За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

                                          П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                 О.М. Ганечко
Судді                                                                                                           В.В. Кузьменко                                                                                                                                      Я.М. Василенко