Справа № 463/10841/24                        Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н. Л. 
Провадження № 33/811/139/25                Доповідач: Березюк О. Г. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участі ОСОБА_1 , захисника Снігур Г.М., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу захисника Снігур Г.М. на постанову Личаківського районного суду м.Львова від 15 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 15.01.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605,60 гривень.
Згідно постанови суду  ОСОБА_1  26 вересня 2024 року о 22 год. 15 хв. у м. Львові на вул. Студентська, 8, керував транспортним засобом «Daewoo Nubira», р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest 6820, ARSL-0264, результат 1,95 ‰, тест №2019, від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху.
 
Захисник Снігур Г.М. в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
 
На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки вважає, що в матеріалах справи відсутні докази факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, останній не перебував в транспортному засобі. Також апелянт зазначає, долучені до матеріалів справи відеозаписи неналежними та недопустими доказами, оскільки не скріплені електронним цифровим підписом. Крім цього, захисник вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що він перебував в автомобілі, а також зазначає, що всі докази в матеріалах справи є недопустимими та неналежними доказами в силу того, що не встановлюють дійсних обставин події, що мала місце.
Розглянувши матеріали справи № 463/10841/24, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №137557 від 26.09.2024 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП (а.с.1), відеозаписами, що міститься в матеріалах справи, на яких зафіксовано необхідні обставини події, зокрема встановлення працівниками поліції на підставі свідчень очевидців особи ОСОБА_1 як особи, яка здійснювала керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та покинула транспортний засіб, спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (а.с.7), результатом спеціального технічного приладу Драгер, яким встановлено в організмі ОСОБА_1 алкоголь на рівні 1.95 проміле (а.с.3), поясненнями свідка ОСОБА_4 від 26.09.2024 року, в яких він вказав, що саме ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та залишив транспортний засіб (а.с.8).
Огляд ОСОБА_1 на виявлення стану алкогольного сп`яніння проведено з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України №1425/735 від 09.11.2015 року, а саме зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу.
Апеляційний суд досліджуючи матеріали справи, приходить до обґрунтованого переконання про те, що висновки суду першої інстанції з приводу заперечень поданих в суді першої інстанції та викладені доводи в апеляційній скарзі, які є аналогічними запереченням, є обґрунтованими належним чином та апеляційний суд не вбачає жодних підстав не погоджуватися із зазначеними висновками.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 місцевий суд в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано наклав стягнення згідно санкції статті.
Отже постанова місцевого суду є законна і обґрунтована, винесена законним складом суду, підстав для її скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника Снігур Г.М., апеляційний суд не знаходить.
       Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Постанову Личаківського районного суду м.Львова від 15 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу апеляційну скаргу захисника Снігур Г.М. – без задоволення.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського 
апеляційного суду Березюк О.Г.