ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2189/24 Справа № 243/3516/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 листопада 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., за участю секретаря судового засідання Примак Н.М., захисника адвоката Тофімчука В.В., діючого в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Трофімчука В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 (водій, солдат), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130, ч.5 ст. 126  КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу; стягнуто судовий збір;
в с т а н о в и л а :
місцевим судом встановлено, що 27.04.2024 о 20-00 год. в м. Слов`янськ, по вул. Котельнікова, біля буд. 73, Краматорського району, Донецької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2103 д.н.з НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду у встановленому законодавством порядку на стан сп`яніння відмовився, від керування відсторонений, велась відеофіксація на боді-камеру та відеореєстратор. Порушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Крім того, 27.04.2024, з якого слідує, що 27.04.2024 о 20-00 год. в м. Слов`янськ, по вул. Котельнікова, біля буд. 73, Краматорського району, Донецької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2103 д.н.з НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 , при цьому не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії. Правопорушення вчинене повторно протягом року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Трофімчук В.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, ухвалити нову, якою закрити провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення. У випадку залишення в силі постанови суду в частині визнання ОСОБА_1 винним за ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП змінити постанову, звільнивши ОСОБА_1 від додаткового стягнення у виді позбавлення права керування та виключити стягнення судового збору. Вказує, що висновок суду першої інстанції про вину ОСОБА_1 не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, під час розгляду справи, суд не дотримався вимог процесуального права. 
Наголошує, що адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП встановлена лише за відмову водія від проходження саме медичного огляду на стан сп`яніння. Закон не передбачає обов`язку водія проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці, відтак виключається відповідальність водія за відмову від проходження огляду за допомогою СТЗ. 
Зазначає, що матеріали справи містять відомості про те, що працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою СТЗ та у наркології, разом з цим матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляд. На відеозаписі зафіксована невстановлена особа, яка спілкується із поліцейським.
Зауважує, що до матеріалів справи не додані пояснення ОСОБА_1 щодо обставин наведених в протоколі, працівник поліції взагалі не з`ясував чи бажає ОСОБА_1 надати пояснення. 
Звертає увагу, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не містить доказів, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, обставини керування транспортним засобом взагалі не встановлені, фіксація подій починається з моменту спілкування із ОСОБА_1 . При цьому, сам ОСОБА_1 заперечує, що керував транспортним засобом. 
Наголошує, що корегування відеозапису прямо заборонено Інструкцією, однак, додані до протоколу матеріали відеозапису мають фрагментальний характер, ознаки монтування, не дають можливості від слідкувати послідовність та характер подій, відеозапис не містить відомостей про місце його проведення, зазначений час не відповідає даним наведеним в протоколі. Отже, вказаний доказ є недопустимим. 
Зазначає, що у разі неможливості проведення відео фіксації поліцейський повинен забезпечити участь двох свідків, що зроблено не було, а тому протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом. 
Зауважує, що ОСОБА_1 проходить військову служба на посаді водій, за таких умов виконуючи покладені на нього обов`язків водія, вимушений керувати транспортним засобом навіть за умови відсутності права керування. ОСОБА_1 керував транспортним засобом беззаперечно виконуючи накази командира у період військового стану та необхідності захисту суверенітету та територіальної цілісності країни від агресії рф. 
Стверджує, що на підтвердження повторності надано постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП, однак вказаний документ не має ознак доказів, оскільки вона належним чином не завірена. Отже матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_3 протягом року вчинив правопорушення передбачене 2-4 ст. 126 КУпАП. Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо факту керування транспортним засобом.
Зазначає, що місцевий суд взагалі не дав оцінку клопотання про незастосування до ОСОБА_3 стягнення у виді позбавлення права керуванням. Так, ОСОБА_3 є військовослужбовцем, який вступив до лав ЗСУ добровільно, та виконує завдання пов`язані з несенням служби, у якості водія.
Всебічно розглянувши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 509136 від 27.04.2024 року; протоколом серії ААД № 906101 від 27.04.2024 року; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі, серії ДП 18№ 657909 від 27.04.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП, а саме 27.04.2024 о 20-00 год. в м. Слов`янськ, по вул. Котельнікова, біля буд. 73, Краматорського району, Донецької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2103 д.н.з НОМЕР_3 у якого відсутнє бокове ліве та праве дзеркало, що є порушенням п.31.4.7.а ПДР; постановою Слов`янського міськрайонного суду від 17.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративне стягнення у розмірі 17000,00 грн.; довідкою до протоколу, відповідно до якої ОСОБА_1 за обліками інформаційного порталу Національної поліції та Національної автомитизовано-інформаційної системи Головного сервісного центру України, посвідчення водія не має; витягом з адмінпрактики про притягнення 02.03.2024 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП- міра покарання штраф 3400,00 грн.; відеозаписами долученими до протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до яких, ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом ВАЗ 2103 д.н.з НОМЕР_3 , від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки відмовився. 
Так, судом першої інстанції встановлені обов`язкові ознаки інкримінованого ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, зокрема факт керування транспортним засобом та факт відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки вказані обставини повністю підтверджені матеріалами справи. 
Доводи захисника що закон не передбачає обов`язку водія проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці, спростовується п.п. 6-7 Розділу І Інструкції «про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015  № 1452/735, відповідно до якої огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Отже, законом прямо передбачено проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. В даному випадку водію ОСОБА_1 , після виявлення ознак алкогольного сп`яніння запропоновано пройти огляд, як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі, на що останній однозначно відповів відмовою, що є складом адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП. Разом з цим, під час складання адміністративних матеріалів виявлено, що ОСОБА_1 протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд зауважує, що під час спілкування із поліцейськими, ОСОБА_1 жодного разу не заперечив свою особу, факт керування ним транспортним засобом, більш того підтвердив, що транспортним засобом без наявності такого права на керування. Поліцейськими роз`яснено, що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння передбачена адміністративна відповідальність, у присутності ОСОБА_1 встановлено, що останній впродовж року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та за ч.2 ст. 126 КУпАП. Вказані обставини, ОСОБА_1 жодного разу не заперечувались, останній проставив особистий підпис у протоколах про адміністративні правопорушення. Отже, доводи захисника, що відсутні підтвердження, що працівники поліції спілкуються саме із ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді. Крім того, сам захисник на підтвердження своїх доводів не надав даних, що з поліцейським спілкувалась інша особа. 
Як вбачається з відеозапису під час ознайомлення та отримання копії протоколів про адміністративне правопорушення, поліцейський вказав на відповідну графу для написання пояснень та зазначив, що можна зазначити, що особа надасть пояснення у суді, на що ОСОБА_1 скористався порадою та в обох протоколах про адміністративне правопорушення вказав, що пояснення надасть у суді, жодних волевиявлень останнього, надати окремі пояснення, не вбачається, крім того, ОСОБА_1 впродовж всього часу складання адміністративних матеріалів не заперечував обставини наведені у протоколах. Отже, відсутність письмових пояснень не спростовує вину ОСОБА_1 в інкримінованих адміністративних правопорушеннях. 
Апеляційний суд зауважує, що норми діючого КУпАП не вимагають підтвердження факту керування транспортним засобом саме за допомогою відеофіксації, факт керування транспортним засобом особою повинен бути підтверджений належними доказами, що в даному випадку встановлено поза розумним сумнівом. Так, на відеозаписі вбачається, що автомобіль патрульної поліції слідує за автомобілем д.н.з НОМЕР_3 , надає декілька сигналів для зупинки, однак водій автомобіля тривалий час не виконує вимогу зупинки. В подальшому, на відеозаписі вбачається факт спілкування поліцейських із водієм ОСОБА_1 , який жодного разу не заперечив, що керував транспортним засобом, напроти погодився, що керував без прав, що протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності, як за ст. 130 КУпАП так і за ст. 126 КУпАП. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу. 
Твердження захисника про недопустимість відеозапису, у зв`язку із тим, що має фрагментальні записи, не спростовує наявності в діях ОСОБА_1 усіх ознак складу інкримінованих адміністративних правопорушень, оскільки всі обставини зафіксовані на відеозаписі мають логічний та послідовний характер, будь-яких даних які б вказували на спотворення дійсності, не вбачається та захисником в апеляційній скарзі не наведено. 
Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Як на доказ повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП суд послався на адмінпрактику, при цьому апеляційний суд вважає це допустимим доказом, оскільки вказані данні щодо особи ОСОБА_1 є роздруківкою інформаційної підсистеми «Адміністративна практика» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» в якій містяться актуальні дані про адміністративне правопорушення та не потребують окремого засвідчення. 
Будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.
Разом з цим, відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Стаття 33 КУпАП визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Так, у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року ЄСПЛ у складі його Великої Палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Доводи захисника щодо накладення стягнення без позбавлення права керуванням транспортним засобом, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки за санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто, є безальтернативним видом стягнення, тому в даному випадку суд позбавлений права вибору у застосуванні стягнення, передбаченого санкцією цієї статті, оскільки санкцією не передбачено альтернативного застосування стягнення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 130, ст.ст. 33 - 35 КУпАП, обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк. 
Чинний КУпАП не містить норми, яка надає право суду призначити інший вид стягнення або більш м`яке стягнення ніж передбачено санкцією відповідної статті. 
В даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості задовольнити апеляційні вимоги щодо застосування стягнення тільки у виді штрафу, без позбавленням права керування транспортними засобами.
Доводи захисника щодо особи ОСОБА_1 та його роду діяльності не є підставою для призначення стягнення за вчинення останнім адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП без позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки такий вид стягнення прямо передбачений санкцією статті та не має альтернативи.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для скасування постанови судді.
На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу захисника адвоката Трофімчука В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду                                        Ірина СВІЯГІНА