Справа № 466/9070/24                                Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р. Б. 
Провадження № 33/811/1760/24                                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Савки Тараса Володимировича на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2024 року, щодо ОСОБА_1 , 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн. в дохід держави, з позбавлення права керування транспортним засобом на 3 місяці.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. 
Судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2024 року, о 08:00 год., ОСОБА_1 , у м. Львові по вул. Хмельницького, 271, керував транспортним засобом, що надає послуги з перевезення пасажирів на маршруті 31 (залізничний вокзал – галицьке перехрестя), в якого у салоні встановлено 21 сидіння для перевезення пасажирів з місцем водія, а згідно реєстраційного передбачено 18 сидінь з місцем водія, та вогнегасник не пройшов повірку, задня протитуманна фара передбачена конструкцією відсутня, який повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 1-3 ст. 121 КУпАП, чим порушив п. 31.3 ПДР України, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Савка Т.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати постанову та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтовано, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не встановлено всіх обставин справи, не взято до уваги аргументи сторони захисту.
Наголошує, що факт керування транспортним засобом не доведено, оскільки транспортний засіб не був зупинений працівниками поліції, перебував в нерухомому стані на зупинці, а ОСОБА_1 не виконував функції водія.
Повідомляє, що до матеріалів справи не долучено доказів, які б підтверджували, що автобус було переобладнано, технічної документації на транспортний засіб, яка б підтвердила зазначені у протоколі несправності та переобладнання.
Звертає увагу, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено копії постанови якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1-3 ст. 121 КУпАП, яка б набрала законної сили.
Зазначає, що працівники поліції не вказали, яким вимогам стандартів, що стосується дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, правил технічної експлуатації, інструкції підприємства виробника та іншої нормативно-технічної документації не відповідає транспортний засіб. До справи не долучено даних, які підтверджують технічну несправність вогнегасника чи, що такий не пройшов повірки, окрім того несправність вогнегасника не є технічною несправністю транспортного засобу, також не долучено доказів, щодо несправності чи відсутності протитуманної фари.
19 грудня 2024 року ОСОБА_1 та його захисник будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не прибув, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його захисника.
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації
Частиною 4 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення правопорушення повторно протягом року, передбачених частиною першою-третьою цієї статті.
Пунктом 31.3 а ПРД України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №118830 від 28 серпня 2024 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 , 28 серпня 2024 року, о 8 год.,  у м. Львові, по вул. Богдана Хмиьницького, 271, повторно протягом року,керував транспортним засобом, що надає послуги з перевезення пасажирів на маршруті 31 (залізничний вокзал – галицьке перехрестя), в якого у салоні встановлено 21 сидіння для перевезення пасажирів з місцем водія, а згідно реєстраційного передбачено 18 сидінь з місцем водія, та вогнегасник не пройшов повірку, задня протитуманна фара передбачена конструкцією відсутня;
- довідкою (а.с. 3), з якої встановлено, що 27 серпня 2024 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 121 КУпАП, із накладенням на нього штрафу в розмір 680 грн.;
- рапортом працівника поліції (а.с. 4), з якого вбачається, що під час патрулювання було виявлено автобус «БАЗ А079.04», д.н.з. НОМЕР_1 , що надавав послуги перевезення на маршруті №31, під керуванням водія ОСОБА_1 , у якого відсутня задня протитуманна фара, що передбачена заводом виробником, в ході перевірки встановлено відсутні вогнегасника, що вчасно пройшов повірку та кількість місць для садіння не відповідають кіль кількості місць зазначених в техпаспорті
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено апеляційним судом, на якому зафіксовано, опитування водія ОСОБА_1 та оглянуто транспортний засіб «БАЗ А079.04», д.н.з. НОМЕР_1 , у якого у салоні встановлено 21 сидіння для перевезення пасажирів з місцем водія, а згідно реєстраційного передбачено 18 сидінь з місцем водія, та вогнегасник не пройшов повірку, задня протитуманна фара передбачена конструкцією відсутня.
Доводи апелянта, що факт керування транспортним засобом не доведено, оскільки транспортний засіб не був зупинений працівниками поліції, перебував в нерухомому стані на зупинці, а ОСОБА_1 не виконував функції водія, апеляційний суд розцінює критично, оскільки водій ОСОБА_1 не заперечував, що виконував перевезення пасажирів на маршруті № 31 (залізничний вокзал – галицьке перехрестя), як встановлено з відеозапису, долученого до матеріалів справи.
Аргументи апелянта, що до матеріалів справи не долучено доказів, які б підтверджували, що автобус було переобладнано, не долучено технічної документації на транспортний засіб, яка б підтвердила зазначені у протоколі несправності та переобладнання, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки до матеріалів справи долучено відеозапис, з якого встановлено, що патрульними під час перевірки встановлено зазначені порушення, зокрема перевірено кількість сидінь в сало автомобіля, вогнегасник, та виявлено відсутність протитуманної фари.
Твердження апелянта, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено копії постанови якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1-3 ст. 121 КУпАП, яка б набрала законної сили, заслуговують на увагу апеляційного суду, разом із тим до матеріалів справи долучено довідку (а.с. 3), яка підтверджує, що водій ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 121 КУпАП, окрім того апелянтом не долучено жодних даних, які б вказували, що водій оскаржував дану постанову, у встановленому законом порядку.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 4 ст. 121 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Савки Т.В. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Шевченківського районного суд м. Львова від 29 жовтня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Савки Тараса Володимировича – без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                           Партика І.В.