ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/22495/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач), суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Горбалінський В.В.) в адміністративній справі №160/22495/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
19.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач-2), в якому просила суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.06.2024 року №16789/03-16 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській зарахувати ОСОБА_1 стаж служби в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби, відповідно до Закону України «Про державну службу» та на підставі Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця, відповідно 12 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-ХІІ та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3733-ХІІ, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках управління праці та соціального захисту населення №11 від 12.06.2024 року, №12 від 12.06.2024 року, у зв`язку із чим провести перерахунок і виплату пенсії з 13.06.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що їй протиправно було відмовлено у призначенні пенсії державного службовця відповідно 12 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-ХІІ у зв`язку із незарахуванням до стажу державної служби періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування. Позивач наголошує, що періоди її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування підлягають врахування на підставі законодавства, яке діяло раніше. На підставі зазначеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №912170142184 від 21.06.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 02.07.2002 по 01.05.2016.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з 13.06.2024 з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до п.12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної в довідках управління праці та соціального захисту населення №11 від 12.06.2024, №12 від 12.06.2024.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 – Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем-1 жодним чином не порушені права позивача при реалізації нею права на переведення з одного виду пенсії на інший. Наголошує, що станом на 01.05.2016 року обіймана позивачем посада не віднесена до категорії посад державної служби, тобто на момент набрання чинності Законом № 889-VIII вона не обіймала посади державної служби в державному органі, а тому права на перехід на пенсію по віку відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII не має. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
Відповідач-2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13.06.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до п.12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу».
21.06.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.06.2024 та прийнято рішення №912170142184, яким відмовлено заявнику в переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до п.12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби. 
З даного рішення вбачається, що заявнику зараховано до стажу державної служби періоди роботи з 03.02.1995 по 20.03.1996, з 21.03.1996 по 02.01.1997 та з 03.01.1997 по 05.03.2002. Також у вказаному рішенні зазначено, що з 06.03.2002 заявника переведено з посади державного службовця на посаду особи місцевого самоврядування, а періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування враховуються до стажу державної служби по 04.07.2001. Таким чином стаж державної служби заявника становить 07 років 01 місяць 03 дні. Також зазначено, що станом на 01.05.2016 заявнику не посаді державної служби не працювала. 
Позивач вважає рішення відповідача-2 протиправним, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом. 
Суд першої інстанції задовольняючи позов частково виходив з того, що позивач набула право на пенсію відповідно п.12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу», а відтак, з метою відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення є необхідним зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи з 02.07.2002 по 01.05.2016 та перевести позивача з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до п.12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної в довідках управління праці та соціального захисту населення №11 від 12.06.2024 року, №12 від 12.06.2024.
Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ (далі – Закон № 889-VІІІ), який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Так, згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції констатує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18.
З матеріалів справи вбачається, що однією з підстав для відмови позивачу у переведенні на пенсію державного службовця є недостатність у неї стажу державної служби у зв`язку з тим, що посади, які обіймала позивачка віднесені до категорії посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців.
Однак, такі покликання пенсійного органу суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на таке.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII).
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно із пунктом 4 цього Порядку, до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року справа № 825/1453/18, від 11 квітня 2023 року справа №1.380.2019.003855, від 09 травня 2023 року справа № 560/928/20.
Дослідивши записи у трудовій книжці позивача, судом першої інстанції вірно встановлено, що остання в період з 06.03.2002 по 01.07.2002 працювала на посаді – посадова особа місцевого самоврядування, а з 02.07.2002 по 01.05.2016 (станом на момент набрання чинності Закон України №889-VIII від 10.12.2015 року «Про державну службу») - на посаді – начальника відділу з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці, присвоєно 5 категорію посадової особи місцевого самоврядування. 
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що період роботи позивача з 06.03.2002 по 01.07.2002 не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, позаяк позивач не працювала на посаді, яка відноситься до посад, визначених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». 
В свою чергу, оскільки періоди роботи з 02.07.2002 по 01.05.2016 підлягають зарахуванню до стажу державної служби, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.06.2024 року №16789/03-16 щодо відмови позивачу у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Статтею 37 Закону № 3723-XII встановлено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З урахуванням того, що судом під час розгляду даної справи було встановлено, що позивач має стаж на посаді державної служби понад 20 років (20 років 11 місяців 01 день), суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що остання має право на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-XII.
Оскільки на час виникнення у позивачки права на призначення пенсії відповідно Закону №3723-XII, нормою якою врегульовано питання права на таку пенсію та її розмір передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії саме у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, відповідають зазначеним правовим позиціям Верховного Суду, а тому, враховуючи норми ч. 5 ст. 242 КАС України, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року в адміністративній справі №160/22495/24 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник