Справа № 461/8375/24                        Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/3860/24                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 березня 2025 року м.Львів

 Справа № 461/8375/24
Провадження № 22-ц/811/3860/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Салата Я.І.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 3 грудня 2024 року у складі судді Мироненко Л.Д. у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:
14 жовтня 2024 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z06.00410.008915680 від 9 листопада 2021 року в розмірі 285 418,08 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2024 року частково задоволено позов АТ «Ідея Банк». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість в розмірі 146 532,31 грн. та 2 197, 99 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено.
25 листопада 2024 року відповідачем подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування заяви посилається на те, в результаті розгляду справи він (відповідач) поніс витрати на професійну допомогу адвоката. Просив стягнути з позивача 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 3 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_4 . В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви. Вказує, що представника у судовому засіданні не було і про представника у заяві про ухвалення додаткового рішення він (відповідач) не повідомляв, а зазначив, що поніс витрати на правничу допомогу, яка складалась з складення заяв по суті справи і з процесуальних питань, такий вид правничої допомоги вказаний і у п. 2.1. договору від 22 жовтня 2024 року. Факт оплати витрат на правничу допомогу підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №268 від 22 листопада 2024 року. Вказує, що у відзиві на позовну заяву від 9 листопада 2024 року та в додаткових поясненнях від 20 листопада 2024 року ним зроблено заяву, що докази витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Стверджує, що на професійну правничу допомогу в Галицькому районному суді м. Львова з складення заяв з процесуальних питань, заяв по суті справи та консультації він (відповідач) сплатив 8 000 грн., що підтверджується копіями договору та квитанції. Витрати на правничу допомогу сплачені у повному обсязі 22 листопада 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Згідно із ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати .
У ч.2 ст. 137 ЦПК України установлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу ч.3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 8 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов'язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зобов'язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 9 червня 2020 року у справі № 466/9758/16 судові витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.
Оскаржувана ухвала мотивована наступним.
Встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, відповідач надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 22 жовтня 2024 року, укладеного між Адвокатським об'єднанням «Усатенко і Усатенко», від імені якого діє керуючий партнер Усатенко Юрій Юрійович, та ОСОБА_4 ; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 22 листопада 2024 року на суму 8 000 грн.
В порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України відповідач не надав суду доказів на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу, зокрема акту виконаних робіт, в якому би містилася інформація про виконані роботи (послуги), їхню вартість та витрачений адвокатом час на їх надання, тощо. 
Встановлено, що відповідач брав участь у справі особисто в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми «Електронний суд» зі свого електронного кабінету. Відзив та інші процесуальні клопотання були ним підписані за допомогою власного електронного підпису. Під час судового розгляду відповідач не зазначав про наявність у нього представника.
Про наявність представника Усатенко В.Ю. повідомив суд у заяві про ухвалення додаткового рішення.
В укладеному між відповідачем та Адвокатським об'єднанням «Усатенко і Усатенко» договорі про надання правової допомоги від 22 жовтня 2024 року зазначено, що вартість професійної правової допомоги є фіксованою та становить 8 000 грн. 
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні на користь відповідача судових витрат у виді правничої допомоги та додатково враховує наступне.
Позов судом першої інстанції задоволено частково.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, зокрема, витрати на правничу допомогу, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідач у судовому засіданні повідомив що він є адвокатом. Із загальнодоступної інформації щодо діяльності адвокатів вбачається, що відповідач є засновником Адвокатського об'єднання «Усатенко і Усатенко». Договір про надання правничої допомоги відповідач уклав із своїм партнером - ОСОБА_5 при тому, що він (відповідач) здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 0000048 від 26 лютого 2016 року.
Колегія суддів вважає не доведеним, що відповідачу була необхідна правнича допомога та він таку отримав.
Підстави для скасування оскаржуваної ухвали не встановлені.
Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 3 грудня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ ___Ю.Р Мікуш _______________Р.В. Савуляк