ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 р. 	Справа № 440/9967/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 18.09.24  по справі № 440/9967/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області                       
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі по тексту - відповідач, ГУПФУ в Івано-Франківській області, пенсійний орган), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088) від 16.08.2024 за № 13842/03-16, щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та не зарахуванні до страхового стажу та заробітної плати періодів роботи з 20.03.2002 року по 19.03.2004 року та з 29.09.2006 по 30.04.2014 на ЗАТ «Золотодобувна компанія «Полюс»» і зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та зарахувати до страхового стажу та заробітної плати періодів роботи з 20.03.2002 по 19.03.2004 та з 29.09.2006 по 30.04.2014 в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс»;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 968,96 грн, які останній поніс при зверненні до суду;
- вийти за межі заявлених даною заявою вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторони позивача по справі згідно ч. 2 ст. 9 КАС України.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправну бездіяльність відповідача в частині нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з посиланням на припинення РФ участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі по тексту – Угода від 13.03.1992) та, як наслідок, неврахуванням заробітної плати за період роботи на території РФ 20.03.2002 по 19.03.2004 та з 29.09.2006 по 30.04.2014 на ЗАТ «Золотодобувна компанія «Полюс», що на переконання позивача не ґрунтується на нормах закону. 
Переконував, що в силу п. 2 ст. 13 Угоди від 13.03.1992, пенсійні права не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають, а відтак, припинення участі РФ в Угоді від 13.03.1992 так само, як і вихід України з неї відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі по тексту – Постанова № 1328), не є підставою для відмови у перерахунку пенсії позивача. При цьому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
Враховуючи, що трудовою книжкою ОСОБА_1 , як основним документом, підтверджено період праці позивача на території РФ у ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс» та отримання заробітної плати у заявленому розміру, стверджував про безпідставність оскаржуваної відмови.
З посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-6 переконував, що відповідальність за несвоєчасну або в не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків. При цьому, невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду позбавляє особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. 
Застрахована особа не може нести відповідальності за невиконання страхувальниками свого обов`язку стосовно сплати внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Такі обставини не можуть позбавляти гарантованого Конституцією і законами України права громадянина на соціальний захист та по суті перекладати відповідальність на працівника за неналежне виконання своїх обов`язків роботодавцем, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.05.2021 у справі № 591/3839/16-а, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі № 440/9967/24 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ідентифікаційний код 20551088) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.08.2024 №163950027687.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 20.03.2002 по 19.03.2004 та з 29.09.2006 по 30.04.2014 в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс» та здійснити перерахунок пенсії позивача з врахуванням заробітної плати періодів роботи з 20.03.2002 по 19.03.2004 та з 29.09.2006 по 30.04.2014 в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс».
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ідентифікаційний код 20551088) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі № 440/9967/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про ненадання судом першої інстанції належної оцінки всім обставинам по справі, не у повній мірі дослідження наявних в матеріалах справи доказів, що у свою чергу, слугувало підставою для порушення норм матеріального права, та як наслідок, неправильного вирішення спору.
На переконання апелянта, вихід РФ з 01.01.2023 в односторонньому порядку з Угоди від 13.03.1992 виключає можливість поширення норм вказаної Угоди щодо врахування при призначенні/перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на осіб, які працювали на території РФ після 01.01.1992.
Звернув увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.03.2023 по справі № 360/4129/20, в якій останній виснувався, що обов`язковою умовою для включення періоду роботи, яка виконувалась на території російської федерації до страхового стажу є сплата внесків до Пенсійного фонду російської федерації.
Позивач у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів, викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Наполягав, що припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи заявника, адже такий стаж набутий ним до ухвалення відповідних рішень. На переконання позивача, не можна піддавати сумніву і позбавляти особу набутого страхового стажу, як умови реалізації її конституційного права на пенсійне забезпечення, тільки з міркувань припинення співробітництва з країною агресором, у зв`язку з військовою агресією проти України. так, хоча й рф і припинила участь в Угоді, натомість у спірні періоди роботи заявника остання була чинною та передбачала права на пенсію громадянам її держав-учасниць з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Тому, за наявності чинних, у період роботи заявника, положень Угоди, що передбачали відповідне право, останній не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахування спірного періоду роботи до власного страхового стажу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 76-79/.
Після призначення пенсії позивач звернувся із заявою про допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами /а.с. 53-55/. Зазначена заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та прийнято рішення про відмову в перерахунку від 16.08.2024 № 163950027687 /а.с.56/.
У рішенні від 16.08.2024 №163950027687 зазначено, що 09.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою щодо допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. До заяви долучено паспорт, ідентифікаційний код, довідки про заробітну плату та довідка про стаж видані золотовидобувною компанією "Полюс" російської федерації. Згідно з пунктом 1 статті 40 Закону №1058 заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. З 1 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року”, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР. Враховуючи зазначене прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в перерахунку пенсії /а.с. 56/.
Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із неправомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області від 16.08.2024 №163950027687, оскільки обставини виходу рф з 01.01.2023 із участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Проаналізувавши положення Угоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому вважав наявними підстави для зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 20.03.2002 по 19.03.2004 та з 29.09.2006 по 30.04.2014 в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс» та здійснити перерахунок пенсії позивача з врахуванням заробітної плати періодів роботи з 20.03.2002 по 19.03.2004 та з 29.09.2006 по 30.04.2014 в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс», оскільки позивачем виконані усі умови для перерахунку такої пенсії.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на належне отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.
Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі відсутності після 1 липня 2000 року 60 місяців страхового стажу, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
09.08.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про здійснення перерахунку пенсії, до якої долучив, зокрема, довідку уточнюючу характер праці на посадах, професіях, які дають право на дострокову пенсію у відповідності до ст. 27, 28 ФЗ № 173 від 17.12.2001 «Про трудові пенсії в рф» від 26.05.2014 № 552 та довідку про розмір заробітної плати.
Отримання відмови у здійсненні перерахунку пенсії, яка мотивована неможливістю врахування для перерахунку пенсії заробітної плати за період з 20.03.2002 року по 19.03.2004 року та з 29.09.2006 по 30.04.2014 на ЗАТ «Золотодобувна компанія «Полюс», за час роботи на території РФ, внаслідок виходу останньої з Угоди від 13.03.1992, зумовило звернення позивача із цим позовом.
З наведеного слідує, що спірним у даній справі є можливість врахування отриманої заробітної плати на території РФ після припинення останньою в односторонньому порядку участі в Угоді від 13.03.1992.
13.03.1992 державами-учасницями СНД підписано Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення, в якій закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (ст. 1).
Угоду було підписано з метою взаємного визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Згідно із статтею 3 вказаної Угоди, усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Відповідно до статті 5 вказаної Угоди така розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно з частинами 2-3 статті 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. 
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Колегія суддів зазначає, що вказаного Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Згідно з положеннями статті 7 вказаної Угоди, розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.
Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Згідно із частиною 2 статті 13 вказаної Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
З огляду на наведені вище положення, колегія суддів зазначає, що вихід РФ, та в подальшому, України, з вказаної угоди жодним чином не повинен тягнути за собою негативних наслідків для громадян України, у тому числі і для позивача, оскільки пенсійні права останніх виникли ще задовго до виходу держави-учасниці із Угоди, а відтак, заробітна плата, отримана позивачем на території РФ, не може бути неврахованою під час здійснення перерахунку пенсії саме з таких підстав.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(далі по тексту - Порядок № 22-1).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.
Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами;
Відповідно до пункту 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач разом із заявою про перерахунок пенсії надав довідку уточнюючу характер праці на посадах, професіях, які дають право на дострокову пенсію у відповідності до ст. 27, 28 ФЗ № 173 від 17.12.2001 «Про трудові пенсії в рф» від 26.05.2014 № 552, дослідивши зміст якої, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 повний робочий день, повний робочий тиждень працював в ЗАТ «Золотодобувна компанія «Полюс» в виробництвах і посадах, передбачених Списками 1 та , затвердженими Постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 № 10 для призначення пенсій на пільгових умовах і в пільгових розмірах:
- в якості майстра по ремонту технологічного обладнання золотодобувної фабрики Олімпіадинського гірно-збагачувального комбінату (Північно-Єнісейський район Красноярського краю):
З 20.03.2002 (наказ про прийом № 52 від 20.03.2002) по 19.03.2004 (наказ про звільнення № 51-к від 09.02.2004).
Вказана робота передбачена Списком 2 розділ 2 «Рудопідготовка» код позиції _2030000б-23362_;
- в якості майстра по ремонту технологічного обладнання на ділянці по ремонту і обслуговуванню вантажопідйомних механізмів золотодобувної фабрики Олімпіадинського гірно-збагачувального комбінату (Північно-Єнісейський район Красноярського краю):
З 29.09.2006 (наказ про прийом № 1017-к від 29.09.2006).
Вказана робота передбачена Списком 2 розділ 2 «Рудопідготовка», код позиції _2030000б-23362_;
- в якості майстра по ремонту обладнання на ділянці по ремонту вантажопідйомних механізмів в групі вантажопідйомних механізмів золотодобувної фабрики Олімпіадинського гірно-збагачувального комбінату (Північно-Єнісейський район Красноярського краю):
З 06.04.2009 (наказ про переведення № 216-к від 06.04.2009) по 30.04.2014 (наказ про звільнення № 11311-к від 30.04.2014).
Вказана робота передбачена Списком № 2 розділ 2 «Рудопідготовка» код позиції _2030000б-23362_;
В період роботи заміняв начальника ділянки по ремонту вантажопідйомних механізмів золотодобувної фабрики Олімпіадинського гірно-збагачувального комбінату (Північно-Єнісейський район Красноярського краю):
З 01.10.2009 по 31.10.2009 (наказ № 655-к від 01.10.2009);
З 01.11.2009 по 10.11.2009 (наказ № 730-к від 02.12.2009);
З 25.04.2011 по 24.05.2011 (наказ № 379-к від 11.04.2011);
З 16.09.2011 по 30.10.2011 (наказ № 959-к від 05.09.2011);
З 01.06.2012 по 31.07.2012 (наказ № 654-кс від 21.05.2012);
З 01.11.2012 по 15.12.2012 (наказ № 1519-кс від 08.10.2012);
З 01.10.2013 по 10.10.2013 (наказ № 1389-кс від 01.10.2013);
З 16.12.2013 по 13.01.2014 (наказ № 1774-кс від 11.12.2013);
З 16.04.2014 по 30.04.2014 (наказ № 959-кс від 11.04.2014).
Вказана робота не передбачена Списками.
Довідка видана на підставі Статуту «Акціонерного товариства закритого типу «Артель старателів «Полюс» від 20.06.1996, статуту ЗАО «Золотодобувна компанія «Полюс» рег. № 86 від 27.03.2002, ліцензій на право користування надрами КРР 00085 БЄ від 21.12.1993, КРР 00198 БЄ від 11.08.1994 КРР 00120 БЄ від 18.02.1994, наказу від 01.03.1996 про структуру виробничих підрозділів АОАС «Полюс», свідоцтва про реєстрацію виробничих об`єктів, Положення про вахтовий метод організації робіт в ЗАО «Полюс», технології отримання золота із первинних і окислених руд, особистої карточки Т-2, особових рахунків за 2002-2014 роки, наказів за 2002-204 роки, штатного розпису.
Також, позивачем надавалась довідка про розмір заробітної плати, якою підтверджується отримання заробітної плати на території РФ. 
При цьому, зі змісту вказаної довідки вбачається, що остання видана на підставі особових рахунків за 2002-2004, 2006 роки.
З нарахованих сум проведені відрахування в Пенсійний фонд по встановлених тарифах.
Виплати тимчасового характеру не включені.
Варто зауважити, що вказані періоди роботи додатково підтверджуються записами трудової книжки серії позивача серії НОМЕР_2 .
З наведеного слідує, що позивачем для перерахунку пенсії були надані всі необхідні документи, передбачені Порядком № 22-1. 
При цьому, вказаним Порядком не встановлено обов`язку особи, яка звертається за перерахунком пенсії, подавати разом із відповідною заявою первинні документи, на підставі яких була видана довідка про заробітну плату, однак зі змісту вказаних документів вбачається, що видані вони саме на підставі особових рахунків.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 4.2 розділу 4 Порядку 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема:
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; 
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; 
надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.
Тобто, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при перерахунку позивачу пенсії.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 291/99/17,  від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі № 127/8001/17.
До того ж, як зазначено Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №520/7125/17 посилання органу Пенсійного фонду України на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні. Як передбачено частиною 3 статті 44 Закон № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Колегія суддів наголошує, що позивач набув трудовий стаж, звернувся за призначенням та перерахунком пенсії, у тому числі зі спірними довідками, які були отриманні ним до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Посилання пенсійного органу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.03.2023 по справі № 360/4129/20 колегія суддів відхиляє, як незастосовний до спірних правовідносин, оскільки фактичні обставини у справі, що переглядається, є різними.
Так, зокрема, в межах справи № 360/4129/20 підставою для відмови у зарахуванні пенсійним органом заробітку, одержаного на території рф слугували відомості про несплату страхових внесків, отримані пенсійним фондом у відповідь на запит від підприємства в межах відповідної звірки. В той же час, у справі, що переглядається, підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи та відповідного заробітку, отриманого на території рф слугувало виключно вихід останньої з участі в Угоді. Жодних доводів про неправдивість відомостей, зазначених у довідках, які були б отримані в результаті проведення відповідної звірки, відповідачем не наведено. 
З огляду на вказане, надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на перерахунок пенсії лише з тих підстав, що Україною у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до вимог частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи відповідачем жодним чином не доведено факту сумнівності відомостей, зазначених у спірних довідках. Видача останніх органом РФ беззаперечно не підтверджує припущення відповідача щодо недостовірності відомостей вказаних в таких довідках, а відтак, жодним чином не впливає та не повинно обмежувати право позивача на пенсійне забезпечення. Крім того, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.08.2024 за № 13842/03-16, щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та не зарахуванні до страхового стажу та заробітної плати періодів роботи з 20.03.2002 року по 19.03.2004 року та з 29.09.2006 по 30.04.2014 на ЗАТ «Золотодобувна компанія «Полюс».
Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту та зазначає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 20.03.2002 по 19.03.2004 та з 29.09.2006 по 30.04.2014 в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс» та здійснити перерахунок пенсії позивача з врахуванням заробітної плати періодів роботи з 20.03.2002 по 19.03.2004 та з 29.09.2006 по 30.04.2014 в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс».
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому відсутні підстави для його скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-  

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 по справі № 440/9967/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Я.М. Макаренко