Справа № 307/3829/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2025                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Поковби В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Поковби В.В., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) судового збору.
       Відповідно до постанови, - 30.08.2024 року о 01 год. 44 хв. в с. Бедевля, по вулиці Богдана Хмельницького водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки "Міцубісі Мі402DE" з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови та координації руху. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Не погоджуючись з даною постановою захисник Поковба В.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що під час складання протоколу працівниками поліції було допущено порушення вимог ЗУ «Про національну поліцію», КУпАП, порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом МВС від 18.12.2018 №026, а також не надано докази того, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а тому здобуті докази є недопустимими. Стверджує, що працівниками поліції під час складання протоколу було допущено порушення вимог ст.268 КУпАП, оскільки такі вимоги підзахисному не роз`яснювались. Також зазначає, що є не зрозумілим погодження відеозапису, немає жодних даних про дату здійснення вказаного відеозапису. На думку захисника, судове рішення винесено упереджено, суд не мав наміру розібратися об`єктивно, вина ОСОБА_1 адміністративними матеріалами не доведена, протокол складено з помилками – неправильно зазначені анкетні дані, не враховано, що працівниками поліції грубо порушена процедура складання протоколу.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Поковбу В.В., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №119876 від 30.08.2024 слідує, що 30.08.2024 о 01 год. 44 хв. в с. Бедевля, по вулиці Богдана Хмельницького водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки "Міцубісі Мі402DE" з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови та координації руху). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Від підпису та від дачі пояснення, ОСОБА_1 , відмовився.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що протокол складено з помилками – неправильно зазначені анкетні дані, судом не враховано, що працівниками поліції грубо порушена процедура складання протоколу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони мають формальний характер та ніяк не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 .
Всупереч доводів апеляційної скарги, вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентною особою в межах повноважень, наданих їй, в якому чітко викладено як суть правопорушення, так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи. Якихось істотних недоліків протоколу, які б тягли визнання його недопустимим доказом, не вбачається.
Незважаючи на заперечення захисником вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №119876 від 30.08.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; рапортом поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Терези Ревкало від 30.08.2024 року; направленням про проведення огляду на стан алкогольного сп2яніння водія ОСОБА_1  від 29.08.2024; рапортом поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Терези Ревкало від 30.08.2024 року; диском із відеозаписом з місця події доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається факт пропозиції водію працівником поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння так і факт відмови ОСОБА_1 пройти такий огляд на місці зупинки чи в медичному закладі; поясненнями ОСОБА_1 , які надані ним під час апеляційного розгляду справи.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи - є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи не доведено факту керування  ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує, що згідно норм діючого законодавства огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться виключно щодо водіїв транспортних засобів, факт відмови проходження такого огляду  ОСОБА_1 , поза всяким розумним сумнівом свідчить про те, що саме він був водієм автомобіля та керував ним у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, крім письмових доказів, у матеріалах справи наявний відеоматеріал, на якому чітко зафіксовано, як автомобіль потрапив в дорожньо транспортну пригоду, а саме з`їхав в кювет та біля цього автомобіля на момент приїзду працівників поліції, які були викликані заявником, знаходиться безпосередньо ОСОБА_1 та сторонніх осіб біля автомобіля, не було. Також видно, як ОСОБА_1 , перебуваючи біля автомобіля з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, на запитання поліцейських, куди він їхав, ОСОБА_1 відповів, що їздив на кладовище де працював, на запитання: чи готовий він пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відповів категоричною відмовою, що безумовно підтверджує факт порушення водієм вимог п. 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що нормами КУпАП взагалі не передбачено обов`язку працівників поліції фіксувати факт керування, а відповідно і долучати такий відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та його результатів  ОСОБА_1 та його захисником адвокатом Поковба В.В., а незгода з діями працівників поліції була висловлена ними лише під час розгляду справи в суді, що можна розцінювати, як спосіб захисту останнього.

Не надано й доказів, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість працівників поліції.

Разом з тим, стороною захисту не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки чи порушення кримінального провадження з приводу незаконності дій працівників поліції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, не спростовують вину ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, тобто у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції.
Об`єктивних причин відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Докази здобуті працівниками поліції, згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді апеляційної інстанції в своїй сукупності дають належні підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності у суду апеляційної інстанції не має.
Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до ст. 252 КУпАП, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дії  ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновок суду першої інстанції, про керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та відмову особи від проходження у встановленому порядку освідчення на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено п. 2.5 Правил дорожнього руху, жодним чином не спростовано. Інші доводи апелянта до уваги на приймаються, оскільки вони не обґрунтовані.
За таких обставин, посилання захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.
На ОСОБА_1 накладено стягнення в межах санкції частини першої ст. 130 КУпАП, яке є безальтернативним за вчинення даного правопорушення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що  ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення Правил дорожнього руху України, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Також апеляційний суд окремо звертає увагу на правові позиції Європейського суду з прав людини, висловленні у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Тож,  ОСОБА_1  як і ті, хто реалізував своє право володіти автомобілями та їздити на них - погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Отже, водій ОСОБА_1  реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
При розгляді справи апеляційний суд не встановив порушень законодавства про адміністративні правопорушення суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови судді.
Отже, постанова суду першої інстанції є законна і обґрунтована, підстав для її скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника-адвоката Поковба В.В., апеляційний суд не знаходить.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Поковба В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага