ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 січня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 915/1825/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024, суддя суду першої інстанції Мавродієва М.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складено 28.10.2024
по справі №915/1825/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БТУ-Центр»
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро»
про стягнення заборгованості у розмірі 243 821,62 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
06.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БТУ-Центр» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №122 від 01.12.2023, в якій просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» заборгованість за Договором поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023 у розмірі 243   821,62 грн, з якої: 227 106,0 грн - основний борг, 15 580,09 грн - пеня, 1 135,53 грн - інфляційні втрати.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам Договору поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023 та приписам чинного законодавства у повному обсязі не розрахувався за переданий йому товар, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення основного боргу у заявленій сумі, а також нарахування сум пені та інфляційних втрат.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БТУ-Центр» 227 106,00 грн основного боргу, 15 580,09 грн пені, 1 135,53 грн інфляційних втрат та 3 657,33 грн судового збору.
Задовольняючи позов в частині стягнення основного боргу суд першої інстанції виходив з того, що. відповідач, всупереч умовам Договору поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023 та приписам чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не сплатив позивачу грошові кошти за переданий товар, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 227 106,00 грн.
Задовольняючи позов в частині стягнення пені та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, позивач правомірно нарахував пеню та інфляційні втрати.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 по справі №915/1825/23.
Відповідач зазначає, що Із наданих позивачем на підтвердження поставки товару відповідачу видаткових накладних вбачається те, що у особи яка їх підписала зі сторони отримувача товару, відсутня довіреність, що не дає підстави стверджувати про належність оформлення вказаних накладних у відповідності до вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджених Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, а отже ставлять під сумнів факт поставки. Довіреності на право отримання Товару Позивачем також не були надані.
Апелянт зазначив, що Матеріали справи не містять та в оскаржуваному рішенні не встановлено факту надання податкових накладних відповідачеві.
На думку апелянта, господарський суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 16 жовтня 2024 року у справі № 915/1825/23 та ухвалити нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №915/1825/23       було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №915/1825/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 по справі №915/1825/23 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/1825/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/1825/23.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 по справі №915/1825/23 - залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у сумі 4 388,80 грн протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були додані докази сплати судового збору у сумі 4 388,80 грн. Таким чином, недоліки апеляційної скарги були усунуті.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 по справі №915/1825/23; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 по справі №915/1825/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 31.12.2024.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 16.12.2024, якою відкрито апеляційне провадження у справі №915/1825/23, була отримана в електронному кабінеті позивачем – 17.12.2024, відповідачем – 17.12.2024, що підтверджується довідками секретаря судового засідання.
Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.
28.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “БТУ-Центр” (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Родіна-Агро” (покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки №28/03/08-23Р (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити (передати) у власність біологічні препарати (інші біопрепарати, добрива та продукцію) Торгової марки “Жива Земля” та Торгової марки “HELPROST” (надалі - товар) в кількості, в асортименті та за ціною, зазначеною у Специфікаціях на поставку товару, які є невід`ємною частиною цього Договору, а покупець зобов`язався своєчасно прийняти товар та оплатити його вартість в строк та на умовах, визначених даним Договором.
Відповідно до п.2.1 Договору умови, строк поставки товару, його асортимент, кількість, вартість зазначаються в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами до Договору.
Згідно п.2.3 Договору при передачі товару постачальник зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, а покупець зобов`язаний прийняти товар та підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару. Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної уповноваженими представником покупця та/або дата, зазначена в товарно-супроводжувальних документах перевізника у відповідності з умовами поставки.
У відповідності до п.2.3.1 Договору при передачі товару (одночасно з ним), передавати покупцю: товарно-транспортну накладну; видаткову накладну, підписану уповноваженим представником постачальника та скріплену печаткою постачальника; сертифікат якості (відповідності) на товар.
Згідно п.3.1 Договору приймання товару по якості та кількості здійснюється на складі покупця або перевізника (в залежності від умов поставки, які зазначені у Специфікаціях) з урахуванням положень документів, зазначених у п.2.3.1 або на складі продавця, якщо це передбачено Специфікацією до даного Договору.
Відповідно до п.3.11 Договору право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходить до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової (та/або товарно-транспортної) накладної, що є підтвердженням належного виконання постачальником умов даного Договору. Підписання представником покупця видаткової накладної та скріплення печаткою або штампом (у разі наявності) підпису представника покупця на видатковій накладній засвідчує належне виконання постачальником умов даного Договору по поставці товару та засвідчує узгодження з покупцем асортименту, кількості, якості та вартості (ціни) товару в видатковій накладній.
Згідно п.4.1 Договору вартість одиниці товару та загальна вартість цієї кількості товару визначається у підписаній сторонами Специфікації, що є його невід`ємної частиною Договору.
Ціна Договору складає суму вартості всіх Специфікацій до Договору та не може перевищувати 800000,0 грн (п.4.2 Договору).
Відповідно до п.5.2 Договору покупець проводить оплату вартості товару на умовах та в строки, які зазначаються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною до даного Договору.
У відповідності до п.6.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов Договору покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару. У випадку несвоєчасної оплати товару згідно Договору (Додаткової угоди та/або Специфікації) більше ніж 5 (п`ять) календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 6 (шостого) дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.
Договір набирає законної сили з моменту його підписання та скріплення печатками (при наявності) сторонами і діє до 31.12.2023, але в будь-якому разі - до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (п.10.1 Договору).
28.03.2023 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023, пунктом 1 якої сторони погодили викласти п.6.2 Договору поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023 в наступній редакції: «п.6.2 У випадку несвоєчасної оплати згідно умов договору покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості неоплаченого товару за календарний день простроченого платежу до дати повної оплати».
Договір та додаткова угода підписані з боку ТОВ «Торговий дім «БТУ-Центр» комерційним директором Хоменко Т.О., а з боку ТОВ «Родіна-Агро» директором Белевят Є.О. та скріплені печатками сторін.
Відповідно до умов Договору сторонами було складено та підписано Специфікації, що є невід`ємними частинами Договору на поставку товару (препаратів Торгової марки “Жива Земля” та Торгової марки “HELPROST”) на загальну суму 293650,50 грн, а саме: 
- №1 від 28.03.2023 на суму 120 879,0 грн, строк поставки товару – квітень 2023 року, умови оплати: 20% - попередня плата за товар, 80 % - повний розрахунок до 01.09.2023;
- №2 від 07.04.2023 на суму 39 682,50 грн, строк поставки товару – квітень 2023 року, умови оплати: 20% - попередня плата за товар, 80 % - повний розрахунок до 01.09.2023; 
- №3 від 03.05.2023 на суму 9 768,0 грн, строк поставки товару – травень 2023 року, умови оплати: 100% - попередня оплата за товар;
- №4 від 16.05.2023 на суму 69 597,0 грн, строк поставки товару – травень 2023 року, умови оплати: 20% - попередня плата за товар, 80 % - повний розрахунок до 01.09.2023; 
- №5 від 31.05.2023 на суму 26 862,0 грн, строк поставки товару – червень 2023 року, умови оплати: 20% - попередня плата за товар, 80 % - повний розрахунок до 01.09.2023;
- №6 від 26.06.2023 на суму 26 862,0 грн, строк поставки товару – липень 2023 року, умови оплати: 20% - попередня плата за товар, 80 % - повний розрахунок до 01.09.2023.
Специфікації підписані з боку ТОВ «Торговий дім «БТУ-Центр» комерційним директором Хоменко Т.О., а з боку ТОВ «Родіна-Агро» директором Белевят Є.О. та скріплені печатками сторін.
На виконання умов Договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 293650,50 грн, що підтверджується видатковими накладними: 
- №434 від 11.04.2023 на суму 12 0879,0 грн (з ПДВ); 
- №573 від 20.04.2023 на суму 39 682,50 грн (з ПДВ); 
- №872 від 05.05.2023 на суму 9 768,0 грн (з ПДВ); 
- №1080 від 18.05.2023 на суму 69 597,0 грн (з ПДВ); 
- №1228 від 02.06.2023 на суму 26 862,0 грн (з ПДВ); 
- №1409 від 28.06.2023 на суму 26 862,0 грн (з ПДВ).
Видаткові накладні підписані з боку ТОВ «Торговий дім «БТУ-Центр» менеджером зі збуту Заікою Н.П., а з боку ТОВ «Родіна-Агро» директором Белевят Є.О. та скріплені печатками сторін.
В матеріалах справи містяться оригінали Договору поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023, Додаткової угоди від 28.03.2023 до Договору, специфікацій та видаткових накладних, що були надані на виконання умов договору поставки.
Також в підтвердження виконання позивачем зобов`язань за Договором позивачем надано:
- Товарно-транспортну накладну №ТД000000434 від 11.04.2023, якою поставлено товар загальною вартістю 120   879,00 грн;
- Експрес-накладну №20400330889483 від 05.05.2023, якою відправлено товар вартістю 9 768,00 грн;
- Експрес-накладну №20400333577534 від 18.05.2023, якою відправлено товар вартістю 69 597,00 грн;
- Експрес-накладну №20400336089437 від 02.06.2023, якою відправлено товар вартістю 26 862,00 грн;
- Експрес-накладну №20400339635903 від 28.06.2023, якою відправлено товар вартістю 26 862,00 грн.
Позивачем в підтвердження виконання зобов`язань з поставки товару відповідачу на суму 293 650,50 грн було зареєстровано наступні податкові накладні: №27 від 02.06.2023 на суму 26 862,0 грн; №87 від 04.05.2023 на суму 9 768,0 грн; №70 від 06.04.2023 на суму 24 175,80 грн; №144 від 13.04.2023 на суму 7 936,50 грн; №145 від 11.04.2023 на суму 96 703,20 грн; №160 від 20.04.2023 на суму 31 746,0 грн; №241 від 28.06.2023 на суму 26 862,0 грн; №281 від 17.05.2023 на суму 13 919,40 грн; №300 від 18.05.2023 на суму 55 677,60 грн.
Відповідачем, по платіжним інструкціям: №359 від 06.04.2023 на суму 24 175,80 грн; №771 від 13.04.2023 на суму 7 936,50 грн; №494 від 04.05.2023 на суму 9 768,0 грн; №528 від 17.05.2023 на суму 13 919,40 грн; №583 від 02.06.2023 на суму 5 372,40 грн; №806 від 27.06.2023 на суму 5 372,40 грн, були перераховані позивачу  грошові кошти у загальній сумі 66 544,50 грн.
Позивачем вказані грошові кошти враховані в оплату заборгованості за отриманий відповідачем товар по Договору поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023. При цьому. представником позивача у судовому засіданні зазначено, що інших господарських правовідносин між сторонами не існувало. Відповідачем вказані твердження не заперечені та не спростовані.
Позивач зазначає, що загальна сума простроченої відповідачем оплати за поставлений йому товар за Договором поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023, з урахуванням часткової оплати,  склала 227 106,0 грн (293 650,50 грн – 66 544,50 грн). 
06.09.2023 позивачем було направлено відповідачу претензію №94/23 від 06.09.2023 у відповідності до ст.222 ГК України з вимогою усунути порушення прав позивача в досудовому порядку про оплату заборгованості у розмірі 227 106,0 грн. 
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, дана претензія була отримана відповідачем 14.09.2023. Проте зазначення претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів вбачає, що правовідносини сторін були врегульовані договором поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023.
Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар загальною вартістю 293 650,50 грн. Крайній строк оплати даного товару припадав на 01.09.2023.
В свою чергу, відповідач лише частково оплатив поставлений товар на суму 66 544,50 грн. В той же час, відповідач, всупереч умовам Договору поставки №28/03/08-23Р від 28.03.2023 та приписам чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не сплатив позивачу грошові кошти за переданий товар, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 227 106,00 грн.
Заперечення відповідача щодо відсутності на видаткових накладних прізвища, ім`я та по-батькові особи, що їх підписала зі сторони отримувача товару; неналежність вчинених в наданих видаткових накладних підписів директору ТОВ «Родіна-Агро» чи іншій уповноваженій особі; відмінність відтиску печатки на видаткових та товарно-транспортних накладних з печаткою ТОВ «Родіна-Агро», що, на думку відповідача дає підстави стверджувати про неналежність оформлення вказаних накладних у відповідності до вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.
Оригінали видаткових накладних №434 від 11.04.2023; №573 від 20.04.2023; №872 від 05.05.2023; №1080 від 18.05.2023; №1228 від 02.06.2023; №1409 від 28.06.2023, які наявні в матеріалах справи, містять  найменування посади, прізвище, ім`я та по-батькові особи, що їх підписала з боку ТОВ «Родіна-Агро» та відбиток печатки ТОВ «Родіна-Агро», що спростовує твердження відповідача про їх відсутність. Дані видаткові накладні з боку ТОВ «Родіна-Агро» були підписані директором Белевят Є.О., про що безпосередньо зазначено в самих документах.
Відповідно до рядка витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Родіна-Агро» «Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо» - Белевят Євген Олександрович, 19.08.2020 (згідно статуту) – керівник.
В свою чергу, за загальним правилом директор, як керівник юридичної особи, діє від імені товариства без довіреності та на підставі статуту. Апелянт не надав жодних доказів на підтвердження обставин того, що директор Белевят Є.О. не мав права підписувати видаткові накладні без довіреності.
Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст.75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.  Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Змагальність сторін належить до основних засад (принципів) господарського судочинства, що визначає пункт 4 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України. Зміст цього принципу розкриває стаття 13 Господарського процесуального кодексу України, в частинах 3 та 4 якої йдеться про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Наведені вище формулювання вимагають від сторін вчинення активних дій у доведенні своєї правоти. Пасивність не може свідчити про змагання сторін, а тому у випадку, коли сторона поводиться інертно, вона ризикує настанням негативних процесуальних наслідків. Такі полягають у тому, що суд зобов`язаний встановити ті обставини справи, які входять до предмету доказування, незалежно від того, які докази сторони подають: прямі чи непрямі. 
Матеріалів справи не містять доказів того, що відповідачем, після отримання претензії позивача та під час розгляду справи у суді вчинялись будь-які активні дії для підтвердження свого твердження про неналежність підпису на видаткових накладних директору ТОВ «Родіна-Агро» та відмінність вміщеного на них відбитку печатки ТОВ «Родіна-Агро» її оригіналу.  
Колегія суддів також зазначає, що заяви відповідача про відсутність з боку позивача поставки йому товару по Договору №28/03/08-23Р від 28.03.2023, не відповідає попередній поведінці відповідача по частковій оплаті зазначеного товару, тобто є суперечливою. 
Крім того, безпідставним є посилання відповідача на те, що йому не були передані податкові накладні, адже факт передачі чи не передачі податкових накладних жодним не впливає на зобов`язання щодо оплати поставленого товару. Більше того, як було встановлено вище, позивачем було виконано свій обов`язок з реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до приписів ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Будь-яких доказів в підтвердження своєї позиції відповідачем суду не було надано, тоді як надані позивачем докази у своїй сукупності, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 227 106,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення пені та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до п.6.2 Договору в редакції Додаткової угоди від 28.03.2023 сторонами узгоджено, що у випадку несвоєчасної оплати згідно умов договору покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості неоплаченого товару за календарний день простроченого платежу до дати повної оплати.
Враховуючи прострочення відповідачем виконання зобов`язання з повної оплати поставленого товару, у позивача виникло право нарахувати на суму простроченої заборгованості пеню.
Згідно наданого суду розрахунку, позивачем нараховано за порушення відповідачем строків оплати товару за поставлений позивачем товар пеню у розмірі 15 580,09 грн за період з 05.09.2023 по 07.11.2023 (64 дні). 
Перевіривши виконаний позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведений позивачем розрахунок є обґрунтованим і арифметично вірним, а позов в частині стягнення  15 580,09 грн пені підлягає задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням того, що позивачем доведено факт невиконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару, позивач правомірно нарахував інфляційні втрати.
Перевіривши виконаний позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведений позивачем розрахунок є обґрунтованим і арифметично вірним, тому позов в частині стягнення 1 135,53 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 по справі №915/1825/23 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 по справі №915/1825/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Агро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 по справі №915/1825/23 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2024 по справі №915/1825/23 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.
Постанову складено та підписано 27.01.2025.

Головуючий                                                                                        К.В. Богатир

Судді:                                                                                                   Л.В. Поліщук

                                                                                                              С.В. Таран