ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 січня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 915/618/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді  Принцевської Н.М.;
суддів:  Діброви Г.І., Ярош А.І.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей - Топ"
на рішення  Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024
по справі  №915/618/24
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "РОВИ АГРО"
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей - Топ"
про  стягнення коштів у розмірі 68 769,49 грн,
(суддя першої інстанції: Семенчук Н.О., дата та місце ухвалення рішення: 26.09.2024, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв)

Товариство з обмеженою відповідальністю “РОВИ АГРО” (далі – ТОВ «РОВИ АГРО») звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою №б/н від 26.05.2024 (вх. №6243/24 від 27.05.2024) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Прометей – Топ” (далі – ТОВ «Прометей – Топ») заборгованості за Договором поставки сільськогосподарської продукції №77134 від 10.12.2022 в розмірі 48 532,24 грн., пені в розмірі 15 112,75 грн., 3% річних в розмірі 2 153,69 грн., індексу інфляції в розмірі 2 970,81 грн.
В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки сільськогосподарської продукції №77134 від 10.12.2022 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ “Прометей – Топ” на користь ТОВ “РОВИ АГРО” основний борг у розмірі 48 442,24 грн., пені в розмірі 5 294, 15 грн., 3% річних в розмірі 1 435, 81 грн., інфляційних в розмірі 1 312, 97 грн. та судовий збір у розмірі 2 487, 20 грн., в решті позову відмовлено.
14.10.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ТОВ "Прометей - Топ" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 по справі №915/618/24.
ТОВ "Прометей - Топ" вважає рішення Господарського Миколаївської області від 26.09.2024 незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що судом порушено норми процесуального права, не застосовано (неправильно застосовано) норми матеріального права, не з`ясовані обставин, що мають значення для справи, не доведені обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Апелянт вказує, що позивач не враховує того, що за п. 10.2.2. розділу 10 Договору №77134 від 10.12.2022 у відповідача наявне право призупинити оплати за Договором за наявності відкладальної умови для виникнення обов`язків у Покупця за п. 10.2.2. розділу 10 Договору, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, відповідно до п. 10.2.2. розділу 10 Договору, відкладальною умовою для виникнення обов`язків у Покупця за цим Договором, є надання Продавцем Покупцю оригіналів документів, які засвідчені підписом уповноваженої особи Продавця та відбитком печатки Продавця, а саме: - Даний Договір; - Специфікація/Специфікації до даного Договору; - Видаткова накладна/Видаткові накладні за даним Договором; - Акт (Акти) перерахунку ціни. При цьому, відсутні докази виконання Позивачем п. 10.2.2. Договору, зокрема в частині надання Відповідачеві оригіналів акта (актів) перерахунку ціни.
На переконання суду заявника апеляційної скарги суд першої інстанції не врахував наявність обставин, передбачених п. 10.2.2. розділу 10 Договору, що унеможливлюють проведення оплати за Договором та свідчать про наявність порушень умов Договору зі сторони позивача, а відтак необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їхнього задоволення, а також порушення судом першої інстанції ст. 86 Господарського процесуального кодексу України щодо належної оцінки умов Договору щодо настання передумов для оплати за товар. 
Також, апелянт зазначає, що очевидним є висновок щодо того, що умовами Договору передбачено відкладальну умову щодо здійснення оплати за Договором та відсутність обставин, що свідчили б про виникнення у покупця обов`язку з оплати за Договором, протилежного в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не доведено, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних і відсутності підстав для їхнього стягнення з відповідача та порушення строків позовної давності, то апелянт вказує, що враховуючи пропуск строків позовної давності, то суми 3% річних та інфляційних втрат і пені не підлягають стягненню, оскільки є похідними від основного зобов`язання строк позовної давності за яким пропущено. 
Крім того, нарахування будь-яких санкцій за Договором є безпідставним та необґрунтованим, однак після перевірки нарахованої позивачем суми пені вбачається, що нарахування здійснені неправильно і пеня взагалі не підлягає стягненню оскільки нарахована за період з 09.12.2022 по 20.05.2024, та подана до суду із простроченням спеціальних строків позовної давності. Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Позивач нараховує пеню у розмірі 15 112,75 грн за період з 09.12.2022 по 20.05.2024 з порушенням строків позовної давності, встановлених п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, оскільки строк на пред`явлення цих вимог сплив, ще 10.12.2023, а позов було подано до суду 26.05.2024 у відповідності до відмітки суду на позовній заяві в підсистемі «Електронний суд». 
При цьому, в позовній заяві та у подальшому позивачем не заявлялось клопотання про поновлення строку позовної давності на звернення з цими вимогами до суду. Таким чином до позовних вимог позивача про стягнення пені, у розмірі 15112,75 грн за період з 09.12.2022 по 20.05.2024, підлягають застосуванню строки спеціальної позовної давності, а інфляційні втрати та 3% річних не підлягають стягненню, оскільки є похідними від основного зобов`язання, оскільки не настали обставини для їхньої оплати.
Відповідач вказує, що з огляду на наявні обставини справи та положення п.10.2.2. розділу 10 Договору строк оплати за Договором для відповідача не настав, як і не настали умови для поновлення строку оплати за Договором. За таких умов, нарахування будь-яких санкцій за Договором безпідставні та необґрунтовані та такі, що нараховані з порушенням ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, інфляційні втрати та 3% річних не підлягають стягненню, оскільки наявні обставин передбачені положеннями п. 10.2.2. розділу 10 Договору, що свідчить про відсутність порушень умов Договору відповідачем, але ці обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху.
01.11.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від ТОВ "Прометей - Топ" про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей - Топ" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 по справі №915/618/24; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, вирішено розглянути апеляційну скаргу ТОВ "Прометей - Топ" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 по справі №915/618/24 у спрощеному позовному провадженні  без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Також заявником апеляційної скарги в апеляційній скарзі заявлено клопотання про необхідність дослідження оригіналів доказів, однак судова колегія залишає вказане клопотання без розгляду, у зв`язку з тим, що дослідження оригіналів документів може проводитись лише в ході перегляду справи в судових засіданнях. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сторонами по справі не ставиться під сумнів справжність вказаних документів, а в матеріалах справи наявні належним чином завірені копії.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,10.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прометей-Топ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОВИ АГРО» (продавець або постачальник) було укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції № 77134.
Відповідно до п. 9.1 Договору даний договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє до 10.12.2022, а в частині зобов`язань, що виникли до цієї дати – до повного їх виконання відповідними сторонами.
Договір підписаний та скріплений печатками сторін.
Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.
Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію (в подальшому – товар).
Відповідно до п. 1.2 Договору найменування та загальна кількість товару, що поставляється за даним договором, визначається сторонами у «Специфікації», що додається до договору та є його невід`ємною частиною (надалі - Специфікація).
Відповідно до п. 3.1 Договору кількість та ціна товару, що поставляється за даним договором встановлюються Специфікацією. Ціна товару може змінюватись, відповідно до п. 2.4 даного договору.
Відповідно до п. 4.1 Договору умови поставки товару будуть визначені сторонами у специфікації до договору на відповідну партію товару. Поставка товару може здійснюватись на умовах EXW, FCA, CPT (в розумінні «Інкотермс-2010»).
Згідно з п. 4.2 Договору поставка товару здійснюється окремими частинами (партіями) автомобільним транспортом.
Відповідно до п. 4.3 Договору граничний строк поставки товару узгоджується сторонами у специфікації. Після закінчення терміну поставки, продавець не звільняться від обов`язку поставити товар на суму отриманої від покупця передплати. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від отримання недопоставленого товару, письмово попередивши про це продавця.
П.п. 4.6.2 п. 4.6 Договору передбачено, що особливості поставки товару на умовах СРТ «Інкотермс 2010» постачальник зобов`язаний укласти договір перевезення товару з згодженого пункту поставки до місця призначення, а також оплатити витрати на перевезення, необхідні для доставки товару до названого (узгодженого) місця призначення.
Відповідно до п. 4.8 Договору для підтвердження поставки продавцем надаються наступні документи:
- рахунок-фактура на товар, що поставляється за договором із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, всього до сплати;
- видаткова накладна на товар;
- податкова накладна, виписана на товар та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, у відповідності до діючого законодавства України;
- товарно-транспортні накладні, що оформлені відповідно до чинного законодавства України.
Згідно з  п. 5.1 Договору якщо інші умови не погоджені сторонами у Додатковій угоді, покупець здійснює оплату товару в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості товару на поточний рахунок продавця в наступному порядку:
-86 % вартості товару сплачується покупцем протягом 3-х робочих днів з дати поставки товару, визначення фактичної кількості та якості поставленого товару згідно умов цього договору, підписання сторонами специфікації до договору, а також після отримання від продавця рахунку-фактури на товар та підсипання видаткової накладної;
-14% вартості товару сплачується покупцем протягом 3-х робочих днів після здійснення продавцем реєстрації податкової накладної та отримання покупцем суми бюджетного відшкодування ПДВ по взаємовідносинам з продавцем в рамках виконання даного договору, відповідно до порядку визначеного ст. 200 Податкового кодексу України. Якщо за результатами перевірки контролюючим органом буде відмовлено покупцю у отриманні бюджетного відшкодування ПДВ по взаємовідносинам з продавцем, 14 % вартості товару не сплачується до моменту отримання бюджетного відшкодування.
Відповідно до п. 5.3 Договору зобов`язання покупця по сплаті за поставлений товар вважається виконаним в момент списання коштів з банківського рахунку покупця, відповідно до реквізитів, вказаних продавцем в рахунку-фактурі. Ризики не зарахування коштів на банківський рахунок продавця несе продавець.
Відповідно до п. 5.2 Договору у разі не здійснення продавцем реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних, або здійснення такої реєстрації податкової накладної з порушенням вимог ст. 201.1 Податкового кодексу України, покупець має право застосувати до продавця оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати за товар до моменту усунення відповідного порушення.
Пунктом 5.3 Договору передбачено, що зобов`язання покупця по сплаті за поставлений товар вважається виконаним в момент списання коштів з банківського рахунку покупця, відповідно до реквізитів, вказаних продавцем у рахунку-фактурі. Ризики не зарахування коштів на банківський рахунок продавця несе продавець
Згідно з п. 6.1 договору у випадку порушення, невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених даним договором, винна сторона несе відповідальність визначену чинним законодавством України, з урахуванням умов даного договору.
За умовами п. 6.2 Договору за порушення будь-якою стороною умов договору така сторона відшкодовує іншій стороні спричинені цим збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Сторони домовились, що збитки стягуються у повній сумі понад неустойку.
Відповідно до п. 6.5 Договору у випадку несвоєчасної оплати товару, відповідно до умов цього договору, покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховується, від загальної вартості неоплаченого товару, за кожен день такого прострочення.
Пунктом 6.10 Договору сторони погодили, що сплата штрафних санкцій та пені, а також відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного договору, не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов`язань за даним договором. Штрафні санкції сплачуються винною стороною до повного виконання нею своїх обов`язків, встановлених договором.
Відповідно до п. 6.11 Договору у разі, якщо податкова накладна/розрахунок коригування до податкової накладної складені постачальником з порушенням вимог Податкового кодексу України чи інших актів законодавства (складені не на дату виникнення податкових зобов`язань, містять помилки в обов`язкових реквізитах, або оформлені чи заповнені з порушенням вимог податкового законодавства тощо) та/або постачальнику контролюючим органом відмовлено/зупинено/заблоковано у реєстрації податкової накладної розрахунку коригування до податкової накладної, постачальник протягом 3-х календарних днів з дати отримання вимоги покупця сплачує штраф у розмірі, що дорівнює сумі податку на додану вартість за такою податковою накладною або сумі збільшення податку на додану вартість – для розрахунку коригування до податкової накладної.
Пунктом 6.13 Договору встановлено, що покупець вправі призупинити будь-які оплати/платежі на користь продавця як за цим договором поставки, а так само за будь-яким іншим триваючим договором з продавцем, уразі отримання покупцем будь-якої негативної інформації щодо постачальника та/або суб`єктів господарювання по ланцюгу поставки аж до виробника товару, що є предметом цього договору.
Під негативною інформацією розуміються відомості, якими володіють контролюючі органи, згідно якої існують сумніви та/або твердження щодо реальності укладених угод, поставок товарів та фінансово-господарських відносин, виявлення контролюючими органами ознак порушень податкового законодавства, ознак ризиковості, фактів наявності суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності, фактів недекларування податкових зобов`язань з ПДВ, завищення сум податкового кредиту, заниження суми податкових зобов`язань, заявлених у податкових деклараціях у податку на додану вартість та/або податку на прибуток чи єдиного податку, в уточнюючих розрахунках до даних декларацій, несплати ПДВ та/або податку на прибуток до бюджету чи єдиного податку, фактів нікчемності укладених угод, відсутності поставок товарів, фактів безтоварності фінансово-господарських відносин, а також будь-яка інша інформація, отримана покупцем щодо наявності у податкових та/або правоохоронних органів вимог/претензій до господарської діяльності продавця та/або його посадових осіб. Відновлення призупинених оплат здійснюється покупцем протягом 3-х банківських днів, починаючи від дня наступного за днем отримання покупцем від продавця належних доказів, які спростовують наявну у покупця негативну інформацію про продавця. Сторони погодили, що призупинення оплати/платежів покупцем, не є порушенням зобов`язань покупця за цим договором.
Відповідно до п. 10.2.1 Договору продавець зобов`язаний надати покупцю квитанцію про прийняття (реєстрацію) податкової на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних, впродовж 3 днів з дати її прийняття (реєстрації).
Згідно з п. 10.2.2 Договору відкладальною умовою для виникнення обов`язків у покупця за цим договором, є надання продавцем покупцю оригіналів документів, які засвідчені підписом уповноваженої особи продавця та відбитком печатки продавця, а саме:
- даний договір;
- специфікація/специфікації до даного договору;
- видаткова накладна/видаткові накладні за даним договором;
- акт (акти) перерахунку ціни.
Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем 10.12.2022 було складено та підписано Специфікацію № 1 у відповідності до п.1 якої постачальник передає, а покупець приймає у власність товар, а саме:
- соняшник, ціна за 1 т. товару з ПДВ – 15 040, 21 грн., у кількості 23, 066 т., загальна вартість товару – 346 016, 25 грн, сума ПДВ – 42 493, 22 грн;
Відповідно до п. 2 Специфікації, умови поставки товару - EXW (в розумінні «Інкотермс - 2010») за адресою: смт. Гребінки, Київська область, Васильківський р-н, вул. Індустріальна, 3.
Строк поставки товару – до « 12» грудня 2022 року включно.
10.12.2022 на виконання п.п. 4.6.2 п. 4.6 Договору ТОВ «РОВИ АГРО» (постачальник) було підписано акт надання послуг № 47 з ФОП Глуховенко Р.О. (виконавцем) про вантажне перевезення соняшнику по маршруту с. Рови, Київська область – с. Гребінка, Київська область. Загальна вартість послуг становила без ПДВ 23 992, 00 грн.
Відповідно до умов акту надання послуг № 47 від 10.12.2022 ФОП Глуховенко Р.О. (виконавець, автомобільний перевізник) взяв на себе зобов`язання перевезти з с. Рови Вишгородський район Київська область до смт. Гребінки Васильківський район Київська область соняшник, що підтверджується товарно-транспортною накладною №         756154 від 10.12.2022.
На виконання умов договору та Специфікації позивачем (постачальником) поставлено відповідачу (покупцю) товар на загальну суму 346 016, 22 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 26 від 10.12.2022, яка підписана сторона та скріплена печатками без зауважень.
За матеріалами справи за фактом здійснення поставки товару за вказаною видатковою накладною позивач виписав податкову накладну № 1 від 10.12.2022, яка була зареєстрована в реєстрі податкових накладних 22.05.2023, про що свідчить рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 9278787960.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем товар в розмірі 297 573, 98 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5681 від 21.12.2022.
Позивач у позовній заяві зазначає, що за відповідачем рахується заборгованість за поставлену продукцію в розмірі 48 532, 24 грн.
Позивач задля досудового врегулювання спору направив на адресу відповідача вимогу № 07/04/24 від 07.04.2024 в якій, зокрема просив протягом 5 календарних днів, з дня отримання даної вимоги сплати ТОВ «РОВИ АГРО» борг у розмірі 48 532, 24 грн.
Відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, заборгованість у розмірі 48532,24 грн за поставлений позивачем товар не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів дійшла наступних висновків.
За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі, боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів є господарсько-договірними зобов`язаннями; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (абзац другий ч. 4 ст. 179 ГК України): господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України унормовано, що за договором  поставки  одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором  поставки  продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору  поставки  застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів  поставки,  у тому числі договору  поставки  товару для державних потреб.
Положеннями ст. 655 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як зазначалося раніше, 10.12.2022 було складено та підписано Специфікацію №1 у відповідності до п.1 якої постачальник передає, а покупець приймає у власність товар, а саме:
- соняшник, ціна за 1 т. товару з ПДВ – 15 040, 21 грн., у кількості 23, 066 т., загальна вартість товару – 346 016, 25 грн., сума ПДВ – 42 493, 22 грн.;
За  п. 2 Специфікації умови поставки товару - EXW (в розумінні «Інкотермс - 2010») за адресою: смт. Гребінки, Київська область, Васильківський р-н, вул. Індустріальна, 3.
Строк поставки товару – до « 12» грудня 2022 року включно.
10.12.2022 на виконання п.п. 4.6.2 п. 4.6 договору ТОВ «РОВИ АГРО» (постачальник) було підписано акт надання послуг № 47 з ФОП Глуховенко Р.О. (виконавцем) про вантажне перевезення соняшнику по маршруту с. Рови, Київська область – с. Гребінка, Київська область. Загальна вартість послуг становила без ПДВ 23 992, 00 грн.
У відповідності до умов акту надання послуг № 47 від 10.12.2022 ФОП Глуховенко Р.О. (виконавець, автомобільний перевізник) взяв на себе зобов`язання перевезти з с. Рови Вишгородський район Київська область до смт. Гребінки Васильківський район Київська область соняшник, що підтверджується товарно-транспортною накладною №756154 від 10.12.2022.
На виконання умов договору та Специфікації позивачем (постачальником) поставлено відповідачу (покупцю) товар на загальну суму 346 016, 22 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 26 від 10.12.2022, яка підписана сторона та скріплена печатками без зауважень.
За фактом здійснення поставки товару за вказаною видатковою накладною позивач виписав податкову накладну № 1 від 10.12.2022, яка була зареєстрована в реєстрі податкових накладних 22.05.2023, про що свідчить рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 9278787960.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем товар в розмірі 297 573, 98 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5681 від 21.12.2022.
З огляду на наявні матеріали справи, а також наявні у справі докази, судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта щодо наявності в даному випадку відкладальної умови  та відсутність необхідності виконання відповідачем зобов`язань за договором по сплаті товару.
Також, відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. 
Згідно з частинами 1-3 статті 13 та статті 86 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1статті 74 Господарського процесуального кодексу України.
За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Аналогічну правову позицію викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18; від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
З огляду на вищевикладені стандарти доказування, зібрані у справі докази та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було доведено належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України наявності правових підстав для стягнення суми коштів у розмірі 48 442, 24 грн з відповідача.
З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що в даному випадку у відповідача наявна заборгованість за поставлений товар у розмірі 48 442, 24 грн (346 016, 22 грн – 297573, 98 грн), а доводи апеляційної скарги щодо відсутності обов`язку у відповідача сплати вказаної заборгованості судовою колегією не приймаються до уваги, як такі, що спростовуються наявними матеріалами справи.
Так, судом встановлено, що сума основної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за поставлений товар становить 48 442, 24 грн (346 016, 22 грн – 297 573, 98 грн).
Вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 90, 00 грн задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення з відповідача пені, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Стаття 549 Цивільного Кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України         нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
У відповідності до п.6.5 Договору у випадку несвоєчасної оплати товару, відповідно до умов цього Договору, покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період за який вона нараховується, від загальної вартості неоплаченого товару за кожен день такого прострочення.
Колегія суддів звертає  увагу, що позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 15 112, 75 грн за період з 09.12.2022 по 20.05.2024 на суму заборгованості 48 532, 24 грн.
При цьому, місцевий господарський суд правомірно і обґрунтовано здійснив перерахунок пені  в межах шестимісячного строку (ч. 6. ст. 232 ГПК України) та встановив, що розмір пені, нарахованої за прострочку виконання грошового зобов`язання по сплаті заборгованості у розмірі 48 442, 24 грн за період з 26.05.2023 по 26.11.2023 становить саме 5 294, 15 грн.
Таким чином, вимога про стягнення пені в розмірі 5 294, 15 грн є обґрунтованою, судом правомірно задоволено, а доводи апелянта щодо обмеження нарахування пені шестимісячним строком, враховано при прийнятті рішення. 
Стосовно вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.
Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Суд зауважує, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що з урахуванням п. 5.1 Договору, строк оплати товару є:
- для оплати 86 % (297 573, 95 грн) вартості товару є 14.12.2022  (10.12.2022 дата підписання видаткової накладної + 3 робочі дні)  включно;
- для оплати 14 % вартості товару (48 442, 27 грн) є 25.05.2023 (22.05.2023 дата реєстрації податкової накладної + 3 робочі дні)  включно.
Так, відповідачем, як зазначалось вище, було здійснено часткову оплату за поставлений товар, а саме:
- 21.12.2022 сплачено 297 573, 98 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 5681, а відтак у відповідача з:
- 26.05.2023 по 20.05.2024 виникло прострочення виконання грошового зобов`язання на суму боргу  48 442, 24 грн (346 016, 22 грн – 297 573, 98 грн).
Як вбачається з позовної заяви, згідно наданого до суду розрахунку позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 2 153, 69 грн, нараховані за період  з 09.12.2022 до 20.05.2024  на суму заборгованості 48 532, 32 грн, а також інфляційні в розмірі 2 970, 81 грн нараховані за період з грудня 2022 року по квітень 2024 року на суму заборгованості 48 532, 24 грн.
Суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю розрахунку, здійсненого судом першої інстанції і зазначає, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період  з 26.05.2023 по 20.05.2024  на суму заборгованості  48 442, 24 грн  становить 1 435, 81 грн, а розмір інфляційних, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з червня 2023 року по квітень 2024 року на суму заборгованості  48 442, 24  грн становить 1 312, 97 грн, в іншій частині вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.
Стосовно доводів апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України  позовна давність  - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна  позовна давність  (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України), а  спеціальна позовна давність  до вимог про стягнення неустойки (до вимоги про стягнення пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2  ст. 258 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Разом з тим, згідно із Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» ЦК України доповнено пунктами 12 - 14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки, зокрема, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено воєнний стан з 5:30 24 лютого 2022 року. В подальшому до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 вносились зміни та доповнення, якими строк дії воєнного стану продовжувався та станом на момент ухвалення даного рішення не є скасованим.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Водночас, судом також враховується, що відповідно до Закону України від 08.11.2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» п. 19 ЦК України викладено у новій редакції, відповідно до якої визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Враховуючи вищевикладене, позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін  та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей - Топ" на рішення  Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 по справі  №915/618/24 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 по справі  №915/618/24 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей - Топ" на рішення  Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 по справі  №915/618/24 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 по справі  №915/618/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуюча суддя:                                                                      Н.М. Принцевська
                                                                          
Судді:                                                                                        Г.І. Діброва
                        
                                                                                          А.І. Ярош