УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №272/1260/24 Головуючий у 1-й інст. Чуб І. А. 
Номер провадження №33/4805/97/25
Категорія ч. 2 ст. 172-15 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника адвоката Браташа Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Браташа Юрія Павловича, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2024 року, якою останнього притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 10 діб. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою, адвокат Браташ Ю.П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. Вказав, що судом не забезпечено ОСОБА_1 права на захист під час розгляду справи у суді, а також не проконтрольовано чи відповідне право забезпечено під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, ОСОБА_1 визнав вину та просив не застосовувати покарання у вигляді штрафу в надії, що суд обмежиться усним попередженням. Крім того, вказав, що ОСОБА_1 звільнений від судового збору як учасник бойових дій та надав копію відповідного посвідчення.
Також, захисник просив поновити строк на апеляційне оскарження. Вказав, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , який у період строку на апеляційне оскарження як діючий військовий переміщувався з однієї місцевості до іншої. Про наявність підстав для оскарження постанови дізнався 02 грудня 2024 року після звернення до адвоката. Оскільки останній день строку припадав на вихідний, апеляційну скаргу захисник подав у найближчий робочий день. 
На підставі викладеного вважає, що має право на поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з тим, що доводи скаржника щодо поважності причини пропуску строку узгоджуються із матеріалами справи, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника - адвоката Браташа Ю.П., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, передбачена адміністративна відповідальність.
Як вбачається зі змісту протоколу № 48 від 11 листопада 2024 року, лейтенант ОСОБА_1 , займаючи посаду командира 103 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою, перебуваючи за місцем розташування підрозділу, недбало ставлячись до військової служби в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 11, 14, 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з серпня 2024 по 11.11.2024 не забезпечив індивідуально- виховну роботу з підлеглим особовим складом, що призвело до негативної морально-психологічної обстановки у ввіреному підрозділі, так як результат велика кількість випадків СЗЧ - з серпня поточного року вчинили самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 військовослужбовці, а у період з 28.10.2024 по 08.11.2024 - 6, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення № 48 від 11 листопада 2024 року; (а.с. 1-9); поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 10-11); листом Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону (а.с. 12); інформацією щодо випадків СЗЧ (а.с. 13-15); інформаційною довідкою (а.с. 16-18); доповідями за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 19-31); витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 231 від 29 липня 2024 року (а.с. 32); службовою характеристикою (а.с. 33).
Протокол про адміністративні правопорушення від 11 листопада 2024 року ОСОБА_1 підписав без зауважень та заперечень, вину визнав у повному обсязі, просив суворо не карати, обмежитись усним зауваженням. 
Крім того, у своїх письмових поясненнях підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративні правопорушення, зазначивши, що порушення допустив у зв`язку із великим обсягом роботи, а індивідуально-виховна робота проводилась періодично, відповідні журнали заповнювались по мірі можливості.
Зібрані у справі докази є належними та допустимими, відповідають фактичним обставинам справи і повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. При цьому, винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення в апеляційній скарзі не оскаржується.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було зазначено про забезпечення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності права на захист, не проконтрольовано чи було забезпечено відповідне право при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та чи розуміла особа значення своїх дій та наслідки визнання вини у правопорушенні. 
Так, стаття 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У частині 1 вказаної статті встановлено, що така особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Тобто законодавством не передбачена обов`язкова участь адвоката під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. 
На виконання вимог ст. 278 КУпАП, при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду орган (посадова особа) вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Як регламентують положення ч. 2 ст. 277 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-15 КУпАП розглядаються протягом доби. А відповідно до ст. 268 КУпАП правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 не відноситься до категорії справ, у яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
Так, ОСОБА_1 був обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, надав пояснення у своїй письмовій заяві, та крім іншого зазначив, що участі у судовому засідання брати не бажає. 
Згідно довідки про доставку СМС (а.с. 37) ОСОБА_1 повідомлено про судове засідання, призначене 19 листопада 2024 року на 15-30 год на його мобільний номер НОМЕР_3 . 
З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції щодо можливості розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обґрунтованим, а аргументи захисника про порушення права ОСОБА_1 на захист - безпідставними. Апеляційний суд зауважує, що під час апеляційного розгляду справи були вислухані та оцінені усі доводи захисника, які останній не зміг висловити у місцевому суді.
Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції повною мірою врахував особу правопорушника та обставини вчиненого правопорушення.
Згідно приписів ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Санкція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає покарання - накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, є безальтернативним.
У даному випадку загальні засади накладення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії права та накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, не вбачається.
Апеляційна скарга не містить посилання на обставини та докази, що вказують на можливість закриття провадження у даній справі, а на думку апеляційного суду, застосування заходу адміністративного стягнення у вигляді попередження щодо ОСОБА_1 не буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчинення ним нових правопорушень.
Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.
Захисник Браташ Ю.П. в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору, в усіх судових інстанціях відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Згідно пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Зазначена норма закону є бланкетною, тобто має відсильний характер і не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі - Закон № 3551-XII). У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.
Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.
Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено, з-поміж інших, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.
Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на правовідносини, що виникають із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи те, що у даній справі ОСОБА_1 є особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, судовий збір у відповідності до положень ст. 40-1 КУпАП належить сплаті на загальних підставах.
Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Отже, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Андрушівського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2024 року.
Апеляційну скаргу адвоката Браташа Юрія Павловича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2024 року – без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь