ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 січня 2025 року 	м.Суми	

Справа №591/1448/24 
Номер провадження 22-ц/816/107/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
сторони:
позивач – Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2024 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 21 березня 2024 року 
                                                                в с т а н о в и в :
13 лютого 2024 року ПАТ АТ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим, що 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 184/08-ЖКПФ, умови якого відповідачем не виконувалися і за позовом банку рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2017 року була стягнута заборгованість по кредиту. У процесі виконавчого провадження заборгованість за вказаним рішенням частково погашалася, однак остаточно рішення суду було виконане лише у січні 2024 року. Враховуючи, що рішення суду про стягнення заборгованості по кредиту не було виконане протягом тривалого часу, вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: 3% річних за період з 25 травня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 978,33 долари США. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2024 року позовну заяву ПАТ АТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за період з 25 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року заборгованість 3% річних в розмірі 978,33 долари США та судовий збір у розмірі 3028 грн, сплачений при звернення до суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині стягненні з нього 369,95 долари США та ухвалити нове рішення про відмову у позові в цій частині.
Не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості за весь заявлений період без обмеження відповідальності відповідача останніми трьома роками, які перебували подачі такого позову. Оскільки позивач звернувся до суду 13 лютого 2024 року, то належний трирічний строк розрахунку 3% річний становить період часу з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, тобто за останні три роки, які передували подачі позову. 
Доводить, що відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних мають бути нараховані в межах трирічного строку, а саме у сумі 608,38 доларів США, а не 978,33 доларів США як стягнув суд.  
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13,  ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.  
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 24 квітня 2008 року був укладений кредитний договір № 184/08-ЖКПФ, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 25550,69 доларів США строком до 10 квітня 2038 року, зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами (а.с. 11-13).
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2017 року у справі №733/889/17 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнута з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 7025,90 доларів США, у тому числі: заборгованість по кредиту строкова – 6199,33 доларів США, заборгованість по процентах поточна – 53,08 доларів США, заборгованість по процентах прострочена – 773,49 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів – 4927 грн. Відповідно до змісту вказаного рішення заборгованість в сумі 7025 доларів США була нарахована банком станом на 25 травня 2017 року (а.с 18-19).
Виконавчий лист, виданий у цій справі, перебував на примусовому виконанні у Зарічному ВДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
За даними виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 заборгованість, стягнута рішенням суду, погашалася частинами (а.с. 22-23).
Постановою державного виконавця від 07 лютого 2024 року закінчено виконавче провадження ВП №62363618 у зв`язку зі сплатою боргу (а.с. 20). 
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за відсотками за кредитом була нарахована до 25 травня 2017 року.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 184/08-ЖКПФ від 24 квітня 2008 року, вбачається, що заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 25 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно) становить 978,33 долари США (а.с. 21).
Задовольняючи позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: 3% річних за період з 25 травня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 978,33 долари США, суд першої інстанції виходив з того, що 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року на території України було установлено карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, а з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, на період дії якого перебіг позовної давності зупиняється, тому позивачем строк позовної давності не пропущений. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).
Не погоджуючись із періодом стягнення заборгованості відповідач у відзиві заявляв клопотання про застосування строків позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Разом з тим, законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Врахувавши зазначені правові норми, якими врегульовано дію строків позовної давності під час дії  в Україні карантину із 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року, коли такий строк подовжувався, та дію воєнного стану з 24 лютого 2022 року, на період якого перебіг позовної давності зупиняється, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивачем строк давності не пропущений, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення 369,95 долари США з підстав пропуску строку позовної давності.
За встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що позовні вимоги банку знаходяться в межах строків позовної давності, визначених ст. 257 ЦК України, із врахуванням п. 12 та п. 19 Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування судового рішення в оскаржуваній частині під час апеляційного провадження. 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. ст. 375, 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд   
                                                                        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2024 року оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов