ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3126/25 Справа № 199/2051/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - СКРИПНИК О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
за участю секретаря Кошара О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федорця Євгенія Євгенійовича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко Олександр Олексійович про витребування майна, визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації та припинення обтяження, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. про витребування майна, визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації та припинення обтяження.
В обґрунтування позовних вимог Дніпровська міська рада посилалася на те, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2007 року у справі №7/268-07 визнано за ПП “Москва” (49090, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 2а, ідентифікаційний код 19437863) право власності за набувальною давністю на підземний пішохідний перехід, літ. Д-1, з ґанком, забудови 1962 року, загальною площею 723, 3 кв.м, по АДРЕСА_1 , без акту введення в експлуатацію. Право власності на підземний пішохідний перехід за ПП “Москва” зареєстровано 11 жовтня 2007 року КП “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” Дніпропетровської обласної ради, реєстраційний номер: 18752061. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25 листопада 2019 року у справі №7/268-07 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2007 року у справі №7/268-07 - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого ПП “Москва” набуло та зареєструвало право власності — скасовано. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2007 року у справі № 23/116 в задоволенні первісного позову суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 до ПП “Москва” про визнання права власності на частину будівель відмовлено. Зустрічний позов ПП “Москва” до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про визнання права власності та розірвання договору задоволено в повному обсязі. Розірвано договір про пайову участь у будівництві будинку від 01 січня 2005 року, укладений між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 та ПП “Москва”. Визнано за ПП “Москва” право власності на торгівельну будівлю універмагу “Москва” загальною площею 335,54 кв. м., розташовану в підземному пішохідному переході за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 2 А без вводу в експлуатацію. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2007 року виправлено описку в рішенні суду: в тексті рішення Господарського суду Дніпропетровської області 14 березня 2007 року у справі №23/116 цифру 335,54 кв.м. замінено на 335,5 кв.м.; абзац 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2007 року у справі № 23/116 викладено в наступній редакції: “Визнати за ПП “Москва” право власності на торгові приміщення (поз.1-19) споруди, загальною площею 335,5 кв.м., побудовані в підземному пішохідному переході (літ. Д-1) за адресою: АДРЕСА_1 без вводу в експлуатацію”. Постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2008 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області 14 березня 2007 року у справі №23/116 скасовано. Матеріали справи скеровано для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2008 року у справі №23/116 провадження у справі №6/323-08(23/116) за первісним позовом Суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 до ПП “Москва” про визнання права власності на частину будівель — припинено. Зустрічний позов ПП “Москва” до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про визнання права власності та розірвання договору - залишено без розгляду. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між ПП “Москва” та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі за №680, власником підземного пішохідного переходу літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по АДРЕСА_2 став ОСОБА_4 11 березня 2008 року на підставі вищезазначеного договору, КП “ДМБТІ” Дніпропетровської обласної ради зареєстровано право власності на підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, справа №199/3487/21 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі- продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між ПП “Москва” та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., зареєстрований в реєстрі під № 680. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Таким чином, договір купівлі-продажу від 01 березня 2008 року визнано недійсним постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у справі №199/3487/21. Враховуючи висновки Дніпровського апеляційного суду, Дніпровська міська рада звернулася з позовом про витребування підземного пішохідного переходу з чужого незаконного володіння. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 10 жовтня 2007 року було укладено договір позики на суму 2 500 000 грн. строком на 100 днів, 10 січня 2008 року був укладено договір позики, яким був продовжений термін позики на 75 днів, тобто до 25 березня 2008 року. В забезпечення виконання договору позики, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, серія та номер: 3304 від 25 березня 2008 року, предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля - підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адрсою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. Відповідно до п. 1.5 іпотечного договору Сторони домовились, що вартість предмету іпотеки складає 2 466 300 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2008 року у справі №2-2738/08 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 2 500 000 грн. В подальшому, на стадії виконавчого провадження, ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року у справі №2-2738/08 визнано та затверджено мирову угоду між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , згідно з якою: ОСОБА_5 набуває у власність предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю - підземний перехід літ. Д-1 з ганком літ. д, загальною площею 723,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 отримує грошову компенсацію у розмірі 50 000 грн.; ОСОБА_4 зобов`язується передати, а ОСОБА_5 прийняти нежитлову будівлю - підземний перехід літ. Д-1 з ганком літ. д, загальною площею 723,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 3 (трьох) днів з моменту набрання чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди, що підтверджується підписанням Акту прийому-передачі нежитлової будівлі. На підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року за ОСОБА_5 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на підземний пішохідний перехід літ. Д-1, загальною площею 723, 3 кв.м. по АДРЕСА_1 . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у справі №2-2738/08 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Ухвалу Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року про затвердження мирової угоди - скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2021 року, при новому розгляді справи, відмовлено в затвердженні мирової угоди на стадії виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськавід 14 липня 2007 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2022 року у справі №2-2738/2008 апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2021 року залишено без змін. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_5 набув та зареєстрував право власності — скасовано. На підставі договору дарування від 10 лютого 2020 року, що був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. та зареєстрований в реєстрі за №166, власником підземного пішохідного переходу літ. Д-1 з ганком, загальною площею 723,3 кв.м. по АДРЕСА_2 став ОСОБА_1 , номер запису про право власності — 35412355. На теперішній період право власності на підземний пішохідного переходу за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 . Також, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10 лютого 2020 року було укладено договір позики №167, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., на суму 50 000 грн. строком виконання зобов`язання до 10 лютого 2021 року. У забезпечення виконання договору позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, серія та номер: 166 від 10 лютого 2020 року, предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля - підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з г ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 . На підставі іпотечного договору № 166 від 10 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку: 35413638, запис про обтяження: 35414073, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2027095712101. На теперішній період часу ОСОБА_2 є іпотекодержателем спірного об`єкта нерухомого майна. На підставі викладеного Дніпровська міська рада просила суд витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради підземний пішохідний перехід (літ.Д-1) загальною площею 723,3 кв.м. по АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2027095712101); визнати недійсним іпотечний договір, укладений 10 лютого 2020 року між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком Олександром Олексійовичем, зареєстрований в реєстрі за №167; скасувати державну реєстрацію іпотеки, номер запису 35413638, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2027095712101; скасувати державну реєстрацію та припинити обтяження на підставі договору іпотеки укладений 10 лютого 2020 року між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, номер запису про обтяження 35414073.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року задоволено позовні вимоги Дніпровської міської ради. Витребувано від ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького,75, код ЄДРПОУ 26510514) підземний пішохідний перехід (літ.Д-1) загальною площею 723,3 кв.м. по АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2027095712101). Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 10 лютого 2020 року між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О., зареєстрований в реєстрі за №167 та скасувати державну реєстрацію іпотеки, номер запису 35413638, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2027095712101. Скасовано державну реєстрацію та припинено обтяження, яке винесено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. на підставі договору іпотеки укладений 10 лютого 2020 року між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, номер запису про обтяження 35414073. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпровської міської ради судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 6056 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Дніпровської міської ради судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 3028 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Федорець Є.Є. просить рішення суду від 19 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу Дніпровська міська рада просить рішення суду від 19 листопада 2024 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокат Федорця Є.Є. залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дніпровська міська рада, відповідно до статті 1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, є представницьким органом місцевого самоврядування.
       Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб`єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України та ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України врегульовано порядок розпорядження землею.
       Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
       Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
       Відповідно до Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (пункт 34 частини першої статті 26) органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин.
       Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи із вимог статті 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпро територіальній громаді міста з визначенням її власником Дніпровської міської ради.
       Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
       Згідно вимог частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
       Право власності чи користування землею фізичними та юридичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (ст. ст. 13, 14), Земельного кодексу України ст. ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, 123, 125, 126 ЗК України) а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону “Про оренду землі”, Цивільного кодексу України).
       Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.
       Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.
       Відповідно до статті 328 ЦК України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
       Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
       Цивільним кодексом України передбачено як один зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція.
       Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово- правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
       Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
       За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
       Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
       Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
       Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.
       Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
       Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
       Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц.
       У справі встановлено, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2007 року у справі № 7/268-07 за позовом ПП “Москва” до Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання права власності було задоволено позовні вимоги ПП “Москва”. Визнано за ПП “Москва” (49090, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 2а, ідентифікаційний код 19437863) право власності за надувальною давністю на підземний пішохідний перехід, літ. Д-1, з ґанком, забудови 1962 року, загальною площею 723, 3 кв.м, по АДРЕСА_1 , без акту введення в експлуатацію (а.с.23-27).
       Право власності на підземний пішохідний перехід за ПП “Москва” було зареєстровано 11 жовтня 2007 року КП “ДМБТІ” Дніпропетровської обласної ради, реєстраційний номер: 18752061 (а.с.62).
       Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25 листопада 2019 року у справі № 7/268-07 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2007 року у справі № 7/268-07 - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПП “Москва” відмовлено (а.с.28-32).
       Отже, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2007 року, на підставі якого ПП “Москва” набуло та зареєструвало право власності було скасовано.
       Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2007 року по справі №23/116 за позовом суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 до ПП “Москва” про визнання права власності на частину будівель та за зустрічним позовом ПП “Москва” до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про визнання права власності та розірвання договору було відмовлено у задоволенні первісного позову суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 до ПП “Москва” про визнання права власності на частину будівель. 
       Зустрічний позов ПП “Москва” до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про визнання права власності та розірвання договору задоволено в повному обсязі. Розірвано договір про пайову участь у будівництві будинку від 01 січня 2005 року, укладений між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 та ПП “Москва”. Визнано за ПП “Москва” право власності на торгівельну будівлю універмагу “Москва” загальною площею 335,54 кв. м., розташовану в підземному пішохідному переході за адресою: АДРЕСА_1 без вводу в експлуатацію (а.с.33-36).
       Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2007 року виправлено описку в рішенні суду: в тексті рішення Господарського суду Дніпропетровської області 14 березня 2007 року у справі №23/116 за позовом суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 до ПП “Москва” про визнання права власності на частину будівель та за зустрічним позовом ПП “Москва” до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про визнання права власності та розірвання договору - цифру 335,54 кв.м. замінено на 335,5 кв.м.; абзац 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2007 року у справі №23/116 викладено в наступній редакції: “Визнати за ПП “Москва” право власності на торгові приміщення (поз.1-19) споруди, загальною площею 335,5 кв.м., побудовані в підземному пішохідному переході (літ. Д-1) за адресою: АДРЕСА_1 без вводу в експлуатацію”.
       Постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2008 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області 14 березня 2007 року у справі №23/116 скасовано. Матеріали справи скеровано для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області (а.с.37-40).
       Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2008 року у справі №23/116 провадження у справі № 6/323-08(23/116) за первісним позовом Суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 до ПП “Москва” про визнання права власності на частину будівель - припинено. Зустрічний позов ПП “Москва” до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про визнання права власності та розірвання договору - залишено без розгляду (а.с.63).
       На підставі договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між ПП “Москва” та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 680, власником підземного пішохідного переходу літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по АДРЕСА_2 став ОСОБА_4 (а.с.63).
       11 березня 2008 року на підставі вищезазначеного договору, КП “ДМБТІ” Дніпропетровської обласної ради було зареєстровано право власності на підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 (а.с.63).
       Рішенням  Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року у справі № 199/3487/21 за позовом Дніпровської міської ради до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_4 , ПП “Москва”, треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності — було відмовлено у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради (а.с.224-232).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між ПП “Москва”
та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., зареєстрований в реєстрі під №680. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.59-66).
       Таким чином, договір купівлі-продажу від 01 березня 2008 року підземного пішохідного переходу літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по АДРЕСА_2 , що був укладений між ПП “Москва” та ОСОБА_4 , визнано недійсним постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у справі №199/3487/21.
       Задовольняючи частково апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, Дніпровський апеляційний суд у постанові від 13 грудня 2023 року у справі №199/3487/21 зазначив, зміст укладеного договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між ПП “Москва” та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі під №680 суперечить інтересам територіальної громади міста, оскільки правовстановлюючий документ, на підставі якого ПП “Москва” набуло та зареєструвало за собою право власності на спірний підземний пішохідний перехід скасовано постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25 листопада 2019 року та останнє розпорядилося майном, яке не було його власністю, а є власністю територіальної громади міста та вибуло з володіння без її волі. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між ПП “Москва” та ОСОБА_4 , посвідчений приватнім нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі під №680., підлягають задоволенню. Колегія суддів зазначала, оскільки спірний підземний пішохідний перехід вибув з володіння поза волею власника - територіальної громади міста, належним способом захисту в даному випадку буде пред`явлення віндикаційного позову - про витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України), а не визнання інших, зазначених у позовній заяві договорів недійсними, з одночасним припиненням права власності та скасування державної реєстрації права власності в Реєстрі прав власності на спірне нерухоме майно (а.с.59-66).
       10 жовтня 2007 року між позичальником ОСОБА_4 та позикодавцем ОСОБА_5 було укладено договір позики на суму 2 500 000 грн. строком на 100 днів, 10 січня 2008 року був укладено договір позики, яким був продовжений термін позики на 75 днів, тобто до 25 березня 2008 року (а.с.63).
       У забезпечення виконання договору позики, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, серія та номер: 3304 від 25 березня 2008 року, предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля - підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. (а.с.63).
       Відповідно до п. 1.5 іпотечного договору Сторони домовились, що вартість предмету іпотеки складає 2 466 300 грн. 
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2008 року по справі №2-2738/08 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу — було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 2 500 000 грн. (а.с.63).
       Ухвалою Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року у справі №2-2738/08 визнано та затверджено мирову угоду між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , згідно з якою: 
- ОСОБА_5 набуває у власність предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю - підземний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - а ОСОБА_4 отримує грошову компенсацію у розмірі 50 000 грн.
- ОСОБА_4 зобов`язується передати, а ОСОБА_5 прийняти нежитлову будівлю - підземний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 3 (трьох) днів з моменту набрання чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди, що підтверджується підписанням Акту прийому-передачі нежитлової будівлі (а.с.41, 42).
       На підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року за ОСОБА_5 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на підземний пішохідний перехід літ. Д-1, загальною площею 723, 3 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.63).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2738/08 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Ухвалу Амур- Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2008 року про затвердження мирової угоди - скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.63).
       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2021 року, при новому розгляді справи, відмовлено в затвердженні мирової угоди на стадії виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2007 року (а.с.233-235).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2021 року залишено без змін (а.с.236-239).
       Отже, ухвалу суду, на підставі якої ОСОБА_5 набув та зареєстрував право власності, постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року - скасовано.
        10 лютого 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування підземного пішохідного переходу (Літ.Д-1), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 166 (а.с.53, 54).
       На підставі договору дарування підземного пішохідного переходу (Літ.Д-1) від 10 лютого 2020 року, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 166, право власності на підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 , номер запису про право власності — 35412355 (а.с.67-69).
       10 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 50 000 грн строком виконання зобов`язання до 10 лютого 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. 
       У забезпечення виконання договору позики, між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодержателем ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, серія та номер: 167 від 10 лютого 2020 року, предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля - підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. (а.с.53-58).
       Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 викладено висновок, власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
       Встановлено, спірне нерухоме майно вибуло від власника - Дніпровської міської ради, поза волею Дніпровської міської ради, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади м. Дніпро.
       Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача-з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.
       Отже, особа, яка вважає, що договором дарування нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.
       Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
       Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.
       Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
       Частиною п`ятою статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
       Отже, володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності здійснює орган місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада.
       Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи, зокрема, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Згідно з частиною першою статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
       Таким чином, Дніпровська міська рада діє у межах повноважень щодо здійснення від імені територіальної громади м. Дніпра права власності в її інтересах і виключно у спосіб, передбачений законом.
       Згідно ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
       Керуючись ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Відповідно до ст. 18 Закону України “Про автомобільні дороги” складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі.
       Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України “Про автомобільні дороги” вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
       Відповідно до ст. 1 Закону України “Про автомобільні дороги” штучні споруди - інженерні споруди, призначені для руху транспортних засобів і пішоходів через природні та інші перешкоди, а також сталого функціонування автомобільної дороги (мости, шляхопроводи, естакади, віадуки, тунелі, наземні та підземні пішохідні переходи, наплавні мости та поромні переправи, розв`язки доріг, підпірні стінки, галереї, уловлювальні з`їзди, снігозахисні споруди, протилавинні і протисельові споруди тощо).
       Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства.
       Частиною 5 ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
       Отже, виходячи з наведених норм права підземні пішохідні переходи є складовою частиною вулиць і доріг, що знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування та є комунальною власністю. 
       Таким чином, об`єкт нерухомого майна - підземний пішохідний перехід, загальною площею 723, 3 кв.м по АДРЕСА_3 належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста в особі Дніпровської міської ради.
       Враховуючи, що спірне нерухоме майно - підземний пішохідний перехід, загальною площею 723, 3 кв.м по АДРЕСА_3 - було незаконно відчужене, на теперішній період часу зареєстроване право власності за ОСОБА_1 , Дніпровська міська рада, як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред`явлення віндикаційного позову на підставі ст.388 ЦК України, тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.
       Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону).
       Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).
       10 лютого 2020 року між позичальником ОСОБА_1 та позикодавцем ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О. О., на суму 50 000 грн строком виконання зобов`язання до 10 лютого 2021 року.
       У забезпечення виконання договору позики, між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодержателем ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, серія та номер: 166 від 10 лютого 2020 року, предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля - підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адрсою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .
       На підставі іпотечного договору № 166 від 10 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку: 35413638, запис про обтяження: 35414073, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2027095712101.        Станом на теперішній час ОСОБА_2 є іпотекодержателем спірного об`єкта нерухомого майна.
       Згідно зі статтею 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки; обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Для цілей цього Закону обтяженням вважається також:
       Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону державній реєстрації прав підлягають: обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: іпотека.
       Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (частина перша статті 4 Закону).
       Закон України “Про іпотеку” є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України “Про іпотеку” містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.
       Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України “Про іпотеку”, до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.
       Положення статей 526, 599 ЦК України передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Отже, будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним.
       Згідно зі статтею 49 Закону України “Про іпотеку” якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.
       Стаття 204 ЦК України визначає презумцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
       Проаналізувавши положення статті 17 Закону України “Про іпотеку” у взаємозв`язку зі статями 388, 509, 598 ЦК України, Об`єднана палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15-ц дійшла висновку, що оскільки Закон України “Про іпотеку”, який є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому такі підстави не припиняють основне зобов`язання та не є самостійною підставою для припинення іпотеки.
       Згідно з інформації Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про державну реєстрацію обтяження предмета іпотеки від 10 лютого 2020 року (а.с.68).
       Враховуючи, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, справа №1993487/21, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 01 березня 2008 року, укладений між ПП “Москва” та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., зареєстрований в реєстрі під №680 суперечить інтересам територіальної громади міста, оскільки рішення суду, на підставі якого ПП “Москва” набуло та зареєструвало за собою право власності на спірний підземний пішохідний перехід, скасовано постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25 листопада 2019 року та ПП “Москва” розпорядилося майном, яке не було його власністю, а є власністю територіальної громади міста та вибуло з володіння без її волі, а також враховуючи те, що ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2008 року скасована постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2738/08, іпотечний договір від 10 лютого 2020 року, предметом якого є підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адрсою: АДРЕСА_3 порушує права Дніпровської міської ради.
       Відповідно до ст. 23 Закону України “Про іпотеку” у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
       Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.
       Отже, у разі задоволення судом вимоги про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, на Дніпровську міську раду буде покладено тягар виконання зобов`язання за іпотечним договором спірним нерухомим майном.
       З огляду на викладене, наявність спору щодо предмета іпотеки, лише витребування предмета іпотеки на підставі статті 388 ЦК України без визнання договору іпотеки недійсним не забезпечить ефективне поновлення прав Дніпровської міської ради, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки від 10 лютого 2020 року.
       Стосовно строків позовної давності, про застосування яких просив представник ОСОБА_1 - адвокат Федорець Є.Є. у відзиві на позовну заяву, слід зазначити наступне.
       Представник відповідача Давидюка В.С. зазначив, що право власності за первісним власником ПП “Москва” було зареєстровано 11 жовтня 2007 року, тому позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а також позивач не обґрунтував неможливість звернення до суду з порушенням строку позовної давності на 14 років.
       Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16 було вирішено виключну правову проблему щодо застосування статей 256, 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності у правовідносинах, що регулюються статтями 387, 388 ЦК України. За висновками Великої Палати Верховного Суду у наведеній постанові, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
       Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).
       При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
       Встановлено, 14 травня 2021 року Дніпровська міська рада звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ПП “Москва”, треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності (справа № 199/3487/21). 
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року у справі № 199/3487/21 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ПП “Москва”, треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності — було відмовлено у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради (а.с.224-232). 
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі- продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між ПП “Москва”
та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., зареєстрований в реєстрі під №680. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.59-66).
       З позовними вимогами у цій справі, що переглядається, Дніпровська міська рада про витребування майна (віндикаційний позов) звернулася до суду 20 березня 2024 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України, який слід відраховувати з дня ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року справі № 199/3487/21 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ПП “Москва”, треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності
       За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. про витребування майна, визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації та припинення обтяження.
       Посилання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строків позовної давності, з огляду на вищевстановлені обставини у справі, є безпідставними.
       Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федорця Євгенія Євгенійовича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року — залишити без задоволенні.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 
у судовому засіданні 11 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді  М.О.Макаров

О.В.Свистунова