ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 678/1663/24
Провадження № 33/820/90/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду                 Преснякова А.А.
за участю секретаря судового засідання                          Романової А.В.
особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника                                                                                  Мариняка М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мариняка М.В. на постанову судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів,Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та
ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до постанови судді,  23.11.2024 року близько 23.00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке виразилось у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Постановою судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Мариняк М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватиму вчиненні домашнього насильства та закрити провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На думку захисника, зазначена постанова є незаконною, оскільки вона суперечить фактичним обставинам, вимогам норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що як на докази винуватості суд посилається на пояснення потерпілої ОСОБА_2 , згідно яких вона 23.11.2024 року ввечері перебувала в стані алкогольного сп`яніння та зайшла в кімнату чоловіка для з`ясування певних питань. ОСОБА_1 почав на неї без причин кричати, сваритися з нею, при цьому ображав нецензурною лайкою. Також виштовхував її із своєї кімнати, в результаті чого вона вдарилась об поличку правою частиною тулуба.На її думку, такі дії її чоловіка могли завдати шкоди її психологічному здоров`ю.
Між тим, таке пояснення потерпілої є голослівним, дане особою, зацікавленою в результатах розгляду справи,об`єктивно не підтверджено будь-яким іншим доказом, тому не може бути взятим до уваги як доказ винуватості при ухваленні судом відповідного рішення. До того ж, таке пояснення не свідчить про наявність в діяннях ОСОБА_1 об`єктивної сторони поставленого йому у вину адміністративного правопорушення.
Показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відтворюють інформацію зі слів як потерпілої, так і ОСОБА_1 та їх пояснення взаємно спростовуються.
За усталеною судовою практикою сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів.
До того ж, зміст протоколу не відображає об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, викладеної в диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУПАП.
Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП, правопорушення, що ставиться у вину ОСОБА_1 , є з матеріальним складом, тобто передбачає настання певних наслідків. Проте у протоколі про такі наслідки не йдеться. Лише зазначається, що його діяння (за умови їх доведеності) «могло завдати шкоди її психологічному здоров`ю». Між тим, такий об`єкт адміністративно-правового захисту, як психологічне здоров`я, не передбачений диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Рапорт чергового ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Федчишина І.І., відповідно до якого 23.11.2024 року о 23 год. 31 хв. надійшло повідомлення про те, що в АДРЕСА_1 чоловік вчиняє домашнє насильство, не є доказом, який підтверджує вчинення правопорушення.
За змістом рапорту у ньому зазначається лише суть звернення, про яке повідомила заявниця, та воно відоме черговому із наданих йому матеріалів, але не із об`єктивно встановлених обставин на місці події. 
Захисник також звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_2 відмовилась від заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.11.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_2 повідомила, що 23.11.2024 року близько 23 год. 00 хв. її чоловік ОСОБА_1 шарпаючи її за волосся, штовхнув в результаті чого вона вдарилась об поличку правою частиною тулуба, при цьому висловлювався нецензурно на її адресу та просила не вносити відомості в ЄРДР.
Цей документ є таким, що не підтверджує, а навпаки, спростовує обвинувачення ОСОБА_1 у поставленому йому у вину правопорушенні.
Окремо захисник просить звернути увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення, яке не передбачено санкцією ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Позиції учасників судового провадження

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мариняк М.В. у судовому засіданні підтримали доводи поданої апеляційної скарги та просили закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, з наведених в апеляційній скарзі підстав.
Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду, проте її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду, згідно ч.6 ст.294 КУпАП.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мариняка М.В., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Однак, даних вимог закону суд при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 не дотримався, належним чином не з`ясував обставини справи.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП, що діяла на час складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та часу цього правопорушення, передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати в чому саме полягає вчинення домашнього насилля психологічного характеру.
В силу ст.283 КУпАП, формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Так, відповідно до постанови судді Летичівського районного суду Хмельницької області, 23.11.2024 року близько 23.00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї дружини ОСОБА_2 , яке виразилось у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .
Обґрунтовуючи свій висновок, суд посилається на наявні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №274874 від 27.11.2024 року; рапорт чергового ЧЧ ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Федчишина І.І. від 24.11.2024 року, відповідно до якого 23.11.2024 року о 23 год. 31 хв. надійшло повідомлення до служби 102, що за адресою АДРЕСА_1 , чоловік вчиняє домашнє насильство, заявниця ОСОБА_2 ; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.11.2024 року, відповідно до якого заявниця ОСОБА_2 повідомила, що 23.11.2024 року близько 23 год. 00 хв. її чоловік ОСОБА_1 шарпаючи її за волосся, штовхнув в результаті чого вона вдарилась об поличку правою частиною тулуба, при цьому також виражався нецензурною лайкою на її адресу; письмова заява ОСОБА_2 від 24.11.2024 року про те, що від написання заяви про спричинення їй тілесних ушкоджень, проходження судово-медичної експертизи вона відмовляється, просить не вносити відомості в ЄРДР; відеозаписи з нагрудних відеокамер поліцейських від 23.11.2024 року, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_2 повідомила працівникам поліції про обставини вчинення щодо неї домашнього насильства психологічного характеру, яке виразилось у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, словесних образах та штовханні її чоловіком ОСОБА_1 , а також те, що у останнього інколи бувають неконтрольовані миттєві прояви агресії відносно неї; інші матеріалами справи в їх сукупності.
Проте, з таким висновком судді суду першої інстанції погодитися не можна, з огляду на наступне. 
Згідно зі статтями 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Натомість,суд першої інстанції не дотримався зазначених вище положень та не з`ясував фактичні обставини цього адміністративного правопорушення для повного, всебічного й об`єктивного розгляду справи, як цього вимагає стаття 245 КУпАП та стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і, як наслідок, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення та прийняв незаконне і необґрунтоване рішення. 
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №274874 від 27.11.2024 року зазначено, що 23.11.2024 року близько 23.00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї дружини ОСОБА_2 , яке виразилось у образі нецензурною лайкою, що могло завдати шкодуїї психологічному здоров`ю.
На вказану обставину звертає увагу в апеляційній скарзі захисник, а саме, що суть правопорушення, викладена у протоколі не відповідає диспозиції ч.1 ст.173-1 КУпАП, що знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIIIвід 7 грудня 2017 року, з наступними змінами (надалі ЗУ №2229-VIII).
Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 ЗУ №2229-VIII).
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.
Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 як в суді першої так і апеляційної інстанції вказав, що свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення він не визнає в повному обсязі. Також підтвердив, що у той вечір його дружина, ОСОБА_2 перебувала у стані алкогольного сп`яніння та між ними відбувся словесний конфлікт, дружина хотіла, щоб він пішов, він у кімнаті збирав речі.Він в той день не перебував у стані алкогольного сп`яніння, він взагалі не вживає спиртні напої. Наполягає, що того дня і того вечора він не виражався нецензурною лайкою, не ображав та не погрожував своїй дружині ОСОБА_2 . Він не ображав свою дружину, а лише сказав їй, що вона не є тією жінкою, яка може його виставляти чи виганяти з будинку, коли дружина зайшла до кімнати на намагалася перевірити речі, які він збирав, він виштовхав її з кімнати. На теперішній час стосунки налагоджені, коли працюють з психологом.
В судове засідання суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилась. 
Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді першої інстанціїпідтверджує той факт, що 23.11.2024 року вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, її чоловік ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, він взагалі не вживає спиртні напої.Її чоловік ОСОБА_1 після отримання у вересні 2023 року важкого поранення проходив дуже важке лікування, їй лікарі прописали пити антидепресанти на постійній основі бо їй після обставин поранення та лікування її чоловіка дуже важко. Так, вона того дня та того вечора зайшла до нього в кімнату щоб запитати з приводу побутових питань та одразу її чоловік ОСОБА_1 почав на неї без причин кричати, сваритися з нею, при цьому ображав нецензурною лайкою та ображати її, він також виштовхував її з кімнати. Вона його не виставляла та не виганяла з будинку, вона навпаки намагається зберегти їхню сім`ю та щоб вони були та жили разом. Вона підтвердила, що її чоловік ОСОБА_1 того дня та того вечора штовхав її та при цьому шарпав її за волосся. В результаті поштовху вона вдарилась об поличку правою частиною тулуба, і при цьому він також виражався на її адресу нецензурною лайкою, ці слова були дуже для неї принизливі та образливі. І після цього вона зрозуміла, що вже це все буде зупинити дуже важко і тому вона побоюючись на своє життя та здоров`я викликала працівників поліції зателефонувавши на лінію «102». На її думку дані дії її чоловіка могли завдати шкоди її психологічному здоров`ю. Наступного дня вони разом поїхали у відділ поліції для того щоб написати письмові заяви про те, що від написання заяв про спричинення тілесних ушкоджень, проходження судово-медичних експертиз вони відмовляються, просять не вносити відомості в ЄРДР. Також наступного дня вони почали спілкуватись з сімейним психологом який знаходиться у с.Требухівці, Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області. Вони спілкувались як разом так і кожен окремо. Вона підтверджує, що вона подавала та підписувала протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.11.2024 року, а також письмову заяву від 24.11.2024 року про те, що від написання заяви про спричинення їй тілесних ушкоджень, проходження судово-медичної експертизи вона відмовляється, просить не вносити відомості в ЄРДР. Вона підтверджує, що вона 24.11.2024 року надавала пояснення працівникам поліції та вона їх підтримує. 
Як вбачається з матеріалів справи та протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 274874, 23.11.2024свідки вказаного правопорушення відсутні, тобто доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї дружини ОСОБА_2 , крім показів подружжя, матеріали справи не містять.
Однак, наголошую, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, за відсутності також будь-яких інших доказів не є безумовним та беззаперечним доказом вини особи, оскільки не є імперативним фактом доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та, відповідно до статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі, але не є остаточним і достатнім доказом для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 173-2КУпАП.
Таким чином, покази ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 відрізняються один від одного, свідки чи інші докази на підтвердження інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відсутні.
Щодо показів у судовому засіданні суду першої інстанції працівників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то такі покази не можуть братися судом до уваги, оскільки вони не були очевидцями події, крім того усі події після їх прибуття, зафіксовані на відеозаписах з їх нагрудних камер.
Зокрема з цих відеозаписів вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_5 , на момент прибуття на виклик працівників поліції перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що також не заперечується потерпілою. Крім того, з її пояснень, вонаприймає антидепресанти, які за лікарськими рекомендаціями заборонені для приймання у поєднанні з алкогольними напоями, оскільки це може привести до різкого зниження якості психічного здоров`я людини.
З наявних у матеріалах справи відеозаписів «0000000_00000020241127113013_0137.MP4» та «0000000_00000020241127114514_0138.MP4» вбачається, що 27 листопада 2024 року, після повторного прибуття працівників поліції до будинку, де проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , потерпіла, перебуваючи вже у тверезому стані, особисто вказала працівникам поліції про те, що домашнього насильства 23.11.2024 року не було, це була звичайна сварка між подружжям. На даний момент сімейні стосунки налагоджені та для уникнення подібних ситуацій подружжя працює із психологом.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду встановлено, що між подружжям виникла сварка, при цьому потерпіла хотіла, щоб її чоловік пішов із дому, провокувала конфлікт, в результаті чоловік виштовхав її з кімнати, з метою припинити конфліктну ситуацію, вказані дії ОСОБА_1 не охоплюються диспозицією статті 173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності, тобто факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді.
Отже, аналізуючи у сукупності зазначені вище норми законодавства та надані докази, доходжу висновку, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. 
Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку про задоволення апеляційної скарги захисника та скасування постанови судді суду першої інстанції із закриттям провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення, яке не передбачено санкцією ч.1 ст. 173-2 КУпАПє неспроможними, оскільки судом першої інстанції правомірно було застосовано стягнення, яке було передбачено санкцією ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що діялана момент вчинення адміністративного правопорушення, тоді як зміни до частини 1 статті 173-2 КУпАПвнесені Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набув чинності 19 грудня 2024 року.
На підставі викладеного, керуючись статтями 247,285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 адвоката Мариняка М.В. задовольнити.

Постанову судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя