Ухвала
Іменем України
17 березня 2025 року
м. Київ
справа № 591/13005/24
провадження № 51-578 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року,
в с т а н о в и в:
Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 січня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність службових осіб Сумської обласної прокуратури.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді у зв`язку з тим, що вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
У касаційній скарзі  ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення його конституційних прав, просить:
- скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року;
- направити провадження на новий апеляційний розгляд до іншого, крім Полтавського апеляційного суду;
- в разі необхідності поновити строк на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 зазначає, що 13 січня 2025 року слідчий суддя постановив ухвалу про відмову в задоволенні його скарги і цього ж дня, керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оголосив її резолютивну частину. Це судове рішення було постановлене з викликом його у судове засідання, та 13 січня 2025 року він брав участь у частині судового засідання в режимі відеоконференції, оскільки перебуває у евакуації за межами України. 
Проте, не довіряючи слідчому судді, який, на його думку, є упередженим, з підстав чого йому ОСОБА_4 було заявлено відводи, він вийшов з відеоконференції та при оголошенні резолютивної частини та повного тексту ухвали слідчого судді від 13 січня 2025 року не був присутній. Отримав копію вказаної ухвали на свою електронну пошту 21 січня 2025 року, після чого звернувся з апеляційною скаргою. 
Що стосується ухвали суду апеляційної інстанції, то ОСОБА_4 вважає її незаконною, винесеною не у встановлений спосіб, з виходом за межі повноважень, передбачених ст. 19 Конституції України, що вважає істотним порушенням прав людини та вимог кримінального процесуального закону.
Обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_4 також посилається на практику Верховного Суду, а саме постанови:
- Верховного Суду від 22 листопада 2019 року (справа № 461/5908/18);
- Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року (справа № 263/4637/18);
- об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 травня 2021 року (справа № 640/5023/19). 
Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Що стосується посилання ОСОБА_4 у прохальній частині касаційної скарги на поновлення строку касаційного оскарження у разі такої необхідності, то колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Як убачається зі змісту матеріалів провадження за касаційною скаргою, оскаржувана ухвала Полтавського апеляційного суду постановлена 28 лютого 2025 року. 
Відтак, оскільки касаційна скарга подана у передбачений законом тримісячний строк, питання про поновлення строку на касаційне оскарження в даному випадку є передчасним. 
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
З огляду на зазначене, при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження колегія суддів суду касаційної інстанції позбавлена можливості вирішувати питання направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, про що у прохальній частині своєї касаційної скарги просить ОСОБА_4 , заявляючи вимогу про скасування ухвали Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року.
Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Відповідно до ч. 6 ст. 399 КПК ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
За таких обставин, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо незаконності ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 січня 2025 року, а також його доводи щодо недовіри слідчому судді та підстав заявлення йому відводів, не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 113 КПК будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення .
У силу п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Як вбачається зі змісту інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (єдиний унікальний номер судової справи 591/13005/24), ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 січня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність службових осіб Сумської обласної прокуратури. При цьому, як видно з вказаної ухвали, ОСОБА_4 13 січня 2025 року був присутній в судовому засіданні під час розгляду його скарги та в цей же день слідчий суддя, керуючись положеннями ч.2 ст. 376 КПК, оголосив  резолютивну частину прийнятого рішення. 
У даній ухвалі також зазначено, що вона може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.
Зі змісту ухвали судді Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 13 січня 2025 року лише 26 січня 2025 року, тобто з порушенням п`ятиденного строку на оскарження. При цьому у апеляційній скарзі останній не заявляв клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суддею суду апеляційної інстанції рішення про повернення апеляційної скарги прийняте вірно та з приводу доводів касаційної скарги вважає за необхідне зазначити про наступне. 
Відповідно до практики ЄСПЛ здійснення поза межами встановленого законом процесуального строку провадження у справі чи поза межами встановленого строку застосування певних процесуальних актів дії, у тому числі суду, визнаються незаконними, а отримані при цьому результати таких дій юридично нікчемними.
Для вирішення питання про те, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, передбаченого ст. 395 КПК строку на апеляційне оскарження, необхідно чітко встановити початок перебігу вказаного строку та його закінчення.
Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвали слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Абзацом 2 ч. 3 цієї ж статті встановлено, що у разі якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Стаття 395 КПК розмежовує строки апеляційного оскарження ухвали суду або слідчого судді для осіб, які викликалися судом, та ухвали, постановленої судом без виклику особи, яка її оскаржувала. Таким чином, оскарження рішення з моменту його отримання передбачено для особи, яка не викликалась в судове засідання, в якому було постановлено оскаржуване рішення.
Крім цього, відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18), у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.
Як встановлено суддею суду апеляційної інстанції,  ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого суддівід 13 січня 2025 року тільки 26 січня 2025 року, тобто з порушенням п`ятиденного строку на оскарження, не заявляючи при цьому клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.
З урахуванням зазначеного, відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_4 було обмежено у доступі до правосуддя, а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано керувався приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, та дійшовши висновку, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді почався з моменту оголошення її резолютивної частини.
При цьому, зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не заперечує того факту, що розгляд його скарги слідчим суддею здійснювався з його викликом та він був присутній в режимі відеоконференції. Проте, не довіряючи слідчому судді, він вийшов з відеоконференції, не підтримавши доводи своєї скарги, у зв`язку з чим слідчим суддею і було відмовлено у задоволенні його скарги.
Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суддя суду апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 січня 2025 року, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Одночасно Суд вважає, що посилання ОСОБА_4 на постанови об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 22 листопада 2019 року, Великої Палати  Верховного Суду від 23 лютого 2021 року та об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 травня 2021 року є безпідставними, оскільки вказані рішення були ухвалені з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, які суттєво відрізняються від обставин у даному кримінальному провадженні. 
Зокрема, посилання на висновок Великої Палати  Верховного Суду від 23 лютого 2021 року, згідно з яким суддя-доповідач не може одноособово відмовити у відкритті апеляційного провадження, не є нерелевантним до обставин у даному провадженні, оскільки в даному випадку суддя суду апеляційної інстанції повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 , а не відмовив у  відкритті провадження. 
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
За таких обставин, посилання на постанову об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 22 листопада 2019 року, є нерелевантним. 
При цьому, як вже було зазначено вище, відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року, у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.
Що стосується посилання на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Судувід 24 травня 2021 року, згідно з яким здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання доказів недопустимими, таке посилання є необґрунтованим, оскільки в даному випадку предметом перегляду суду касаційної інстанції є лише ухвала судді Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 січня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність службових осіб Сумської обласної прокуратури. 
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
З огляду на наведене вище, інші доводи касаційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року про повернення його апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 січня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність службових осіб Сумської обласної прокуратури.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                              ОСОБА_3