27.02.25
22-ц/812/207/25
Провадження № 22-ц/812/207/25 Суддя першої інстанції Кірімова О.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

25 лютого 2025 року м. Миколаїв Справа № 467/885/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Колосовій О.М.,
за участю позивачки – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року, повний текст якого складено 29 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кірімової О.М. в залі судового засідання в с-ще Арбузинка, за позовом  ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2024 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_5 ).
Позов обґрунтовувала тим, що з 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 працювала діловодом ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Наказом № 131 від 16 травня 2024 року її звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад.
Звільнення її з посади вважає незаконним, оскільки після попередження про майбутнє звільнення, незважаючи на наявність вакантних посад, відповідач не ознайомив її з переліком вакантних посад та не запропонував їй такі вакантні посади.
01 травня 2024 року позивачці стало відомо про наявну вакантну посаду головного спеціаліста відділу (соціальний працівник), після чого нею було подано заяву про прийняття її на вказану вакантну посаду. Однак їй було безпідставно відмовлено, незважаючи на те, що вона могла б зайняти таку вакантну посаду відповідно до наявного у неї кваліфікаційно-освітнього рівня та стажу роботи.
Після звільнення, з 16 травня 2024 року позивачка не працює, наявні правові підстави визнання оскаржуваного наказу незаконним, поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника Первомайського РТЦК № 131 від 16 травня 2024 року про її звільнення з 16 травня 2024 року з посади діловода першого відділу Первомайського РТЦК відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад. Поновити її на роботі діловода першого відділу Первомайського РТЦК. Стягнути із Первомайського РТЦК на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 травня 2024 року до дня поновлення на роботі.
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що роботодавцем доведено законність звільнення позивачки, звільнення було проведено відповідно до норм трудового законодавства у зв`язку з цим позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення її на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, та поновлення на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від вимог про поновлення на роботі, у задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено, тому підстави для стягнення з роботодавця на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги приховування Первомайським РТЦК наявність у позивачки державної служби, копія трудової книжку суду надавалась і у судових засіданнях позивачка на цьому наголошувала, проходження підвищення кваліфікації по спеціальності «Соціолог», що разом з наявною повною вищою освітою, досвідом і стажем є достатньою вимогам кваліфікації по даній посаді.
В порушення вимог статті 40, частини 1 та 3 статті 49? КЗпП України Первомайський РТЦК з 26 лютого 2024 року не запропонував позивачці всі наявні вакантні посади, які вона може обіймати відповідно до своєї кваліфікації та досвіду роботи. В наявності були дві вакансії державної служби і одна працівника ЗСУ, що є рівнозначною посаді, яка скорочується, всіляко перешкоджав у можливості позивачці бути працевлаштованою.
Також не було враховано обставини справи, які мали значення для її вирішення, не надано належну оцінку застосування Первомайським РТЦК надмірного формалізму, недобросовісного виконання обов`язків, перешкоджанню в її працевлаштуванні. 
Від Первомайського РТЦК надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
В своєму відзиві відповідач зазначав, що вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не відповідають нормативним положенням матеріального і процесуального права. Оскаржуване рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, щозгідно наказу від 22 серпня 2022 року № 188 начальника Первомайського РТЦК ОСОБА_1 прийнято на роботу з 23 серпня 2022 року на посаду діловода ІНФОРМАЦІЯ_7 за штатом воєнного часу на період дії воєнного стану. Дана посада не є такою, що відноситься до державної служби.
Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , остання з 23 серпня 2022 року була прийнята на посаду діловода ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно наказу від 22 серпня 2022 року № 188.
15 березня 2024 року ОСОБА_1 попереджено, що відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 лютого 2024 року № Д-321/16/дск, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » від 28 лютого 2024 року № Д-11/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2024 році» в ІНФОРМАЦІЯ_9 та його підрозділи будуть проведені додаткові організаційні заходи у зв`язку з введенням змін до штату № 43/072, у зв`язку з чим посада діловода буде скорочена 15 березня 2024 року. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено ОСОБА_1 , що звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відбудеться не пізніше ніж за 2 місяці з моменту попередження. З попередженням ОСОБА_1 особисто ознайомлена, про що мається її особистий підпис.
Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 16травня 2024 року № 131 службовця Збройних Сил України ОСОБА_1 , діловода ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України звільнено 16 травня 2024 року у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад.
01 травня 2024 року позивачка звернулася із заявою до начальника першого відділу Первомайського РТЦК про прийняття її на посаду головного спеціаліста відділу (соціальний працівник). На вказаній заяві мається резолюція начальника відділу про клопотання даної заяви по суті, але після звільнення із займаної посади.
Згідно копії диплому позивачки, остання закінчила Львівську комерційну академію за спеціальністю «Облік і аудит» та їй присвоєно кваліфікацію спеціаліста - економіст. Також позивач отримала сертифікат (без дати) про проходження спеціальних курсів з підвищення професійної компетентності за програмою «Соціологія».
З приводу звільнення, позивачка зверталася до Міністерства оборони України, Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 ».
На вказане звернення начальником ІНФОРМАЦІЯ_11 позивачці надана відповідь від 17 червня 2024 року № 948/10/462 згідно якої вбачається, що відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 лютого 2024 року № Д-321/16/дск, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » від 28 лютого 2024 року № Д-11/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2024 році» в ІНФОРМАЦІЯ_12 та його підрозділи будуть проведені додаткові організаційні заходи у зв`язку з введенням змін до штату № 43/072 в термін до 30 квітня 2024 року, у зв`язку з чим посада діловода підлягала скороченню. У зв`язку із скороченням штату працівників, терміни попередження щодо скорочення посади, не порушені.
Змінами до штату першого відділу Первомайського РТЦК з 30 квітня 2024 року введено посаду державної служби - головного спеціаліста (код спеціальності 232316), вимоги до якої відповідно наказу Міністерства оборони України від 19 грудня 2022 року № 438 «Про затвердження Переліку професійних назв робіт працівників Збройних Сил України та Переліку облікових спеціальностей працівників Збройних Сил України передбачають наявність першого рівня вищої освіти за ступенем бакалавр та спеціальністю «Соціальна робота». Оскільки ОСОБА_1 закінчила Львівську комерційну академію та отримала вищу освіту ступеня спеціаліст за спеціальністю «Облік і аудит» за спеціальністю економіст, така не відповідає кваліфікаційним вимогам введеної посади державної служби - головного спеціаліста (код спеціальності 232316), про що їй було детально роз`яснено.
Згідно з витягу із наказу від 04 березня 2024 року № 13, з 05 березня 2024 року на посаду головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_1 була призначена ОСОБА_2 , як державний службовець.
Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року було витребувано у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_10 письмові документи.
На виконання даної ухвали суду відповідач надав письмові пояснення, згідно яких:
- перелік посад ІНФОРМАЦІЯ_10 відносяться до переліку відомостей, що становлять службову інформацію відповідно до наказу Генерального Штабу ЗСУ від 30 січня 2023 року № 12;
- на момент скорочення вакантні рівнозначні посади, яким би відповідала спеціальність отриманої освіти та досвід роботи ОСОБА_1 , були відсутні у Первомайському РТЦК. Була введена посада державної служби - головний спеціаліст першого відділу за напрямком роботи «соціальна робота». Дані посади не є рівнозначними, оскільки для переведення на посади державної служби відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу» попередня посада має бути рівнозначна або вища, а також необхідне проходження конкурсу. Тому призначення ОСОБА_1 за переведенням було неможливим;
- відомості про вакантну посаду до Центру зайнятості населення подаються ІНФОРМАЦІЯ_5 за клопотанням начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 . Таке повідомлення не подавалось, оскільки розглядався кандидат з необхідним досвідом роботи на відповідній посаді;
- рішення щодо призначення на посаду приймається суб`єктом призначення, тобто начальником Первомайського РТЦК;
- Первомайський РТЦК є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_11 , не має самостійного балансу, реєстраційних рахунків в органах Казначейства та не може здійснювати будь-які фінансові операції.
Згідно довідки від 18 вересня 2024 року № 9/2/2114, виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 , доходи по заробітній платі ОСОБА_1 за період з 01 березня 2024 року по 16 травня 2024 року склали 61 583,03 грн.
Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року було витребувано у відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_11 та Первомайського РТЦК письмові документи.
На виконання даної ухвали суду відповідач Первомайський РТЦК надав письмові пояснення, згідно яких:
- перелік посад Первомайського РТЦК відносяться до переліку відомостей, що становлять службову інформацію відповідно до наказу Генерального Штабу ЗСУ від 30 січня 2023 року № 12;
- зміни до штату відповідно спільної директиви МОУ та ГШ надійшли до Первомайського РТЦК 15 березня 2024 року, а не 26 лютого 2024 року, у зв`язку з чим попередженням позивача про можливе скорочення. На момент надходження змін до штату укомплектованість особового складу держслужбовцями та службовцями першого відділу становила 100%;
- рівень освіти та кваліфікаційний рівень працівника відноситься до персональних даних, тому відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» не підлягають розголошенню без згоди вказаної особи;
- вказана інформація не стосується ОСОБА_1 ;
- зміни до штату відносяться до переліку відомостей, що становлять службову інформацію відповідно до наказу Генерального Штабу ЗСУ від 30 січня 2023 року № 12.
Відповідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно бути обґрунтованим на засадах права верховенства, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, затверджене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 із зайнятої посади за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.
Натомість апеляційний суд вважає, що правові підстави для відмови у задоволенні позову відсутні з огляду на таке.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на працю життя, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений рядок, а також рядковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстави, зазначеної в пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП України ).
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідь на малих місцях змін в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи забезпечено власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, що є доказами щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не має можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він на два місяці про наступне вивільнення.
Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі, органом, який розглядає трудовий спір.
Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини 1 статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередню роботу у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.
Частини 2 та 3 статті 49-2 КЗпП України передбачають, що при вивільненні працівників у разі змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникам іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім того, передбаченої цим Кодексом.
Власник є таким, що належним чином виконує вимоги частини 2 статті 40 , частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією за спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати за рахунок його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які знаходяться на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працює.
За обов`язком щодо працевлаштування працівник покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконує цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві впродовж цього періоду і які існували на день звільнення.
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 946/6628/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 723/822/20.
Як встановлено із джерела Інтернет ресурсу, а саме, офіційного сайту Сил територіальної оборони ЗСУ, що перебуває у загальному доступі, відповідач у справі – ІНФОРМАЦІЯ_4 — це територіальний орган військового управління Збройних сил України, до складу якого входять відокремлені структурні підрозділи:   ІНФОРМАЦІЯ_13 ,   ІНФОРМАЦІЯ_13 ,   ІНФОРМАЦІЯ_14 ,   ІНФОРМАЦІЯ_14 ,   ІНФОРМАЦІЯ_13 ,   ІНФОРМАЦІЯ_15 ,   ІНФОРМАЦІЯ_16 ,   ІНФОРМАЦІЯ_17 .
У ТЦК працюють три категорії громадян:
•        військовослужбовці Збройних Сил України;
•        державні службовці;
•        працівники Збройних Сил України.
Друга та третя категорія є цивільними особами. 
Перелік професійних назв робіт працівників Збройних Сил України та Перелік облікових спеціальностей працівників Збройних Сил України, затверджено наказом Міністерства оборони від 19 грудня 2022 року № 438, який зареєстрований в Міністерстві юстиції 03 лютого 2023 року за № 226/39282 (далі – Перелік).
Посада «діловод», яку займала ОСОБА_1 віднесена Переліком до розділу IV «Технічні службовці». 
Оскільки у трудових спорах про поновлення на роботі звільнений працівник є слабшою стороною спору, доводити відповідними доказами дотримання трудового законодавства при звільненні покладається на роботодавця. 
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). 
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 522/22023/16-ц).
За клопотанням позивачки суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції витребували у ІНФОРМАЦІЯ_11 інформацію і відповідні докази на підтвердження її обставин, зокрема: 3 якого часу (дата) відбулась зміна штатного розпису, які посади працівників ЗСУ ліквідовувались (скорочувались) та які вводились у Первомайському РТЦК; які посади працівників ЗСУ були вільними на час попередження ОСОБА_1 при скороченні її посади (15 березня 2024 року) та протягом всього часу до її звільнення (16 травня 2024 року) у Первомайському РТЦК та в інших відокремлених підрозділах відповідних районних територіальних центрів комплектації та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_11 ; чи пропонувались вакантні посади ОСОБА_1 ; чому не пропонувались; коли та хто був призначений на вакантні посади працівників ЗСУ, за якими кваліфікаційними вимогами призначались ці особи.
На неодноразові запити як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції ІНФОРМАЦІЯ_5 були надані письмові пояснення, де зазначалось, що згідно штатного розпису в Первомайському РТЦК посада працівника ЗСУ це оператор котельні, який призначається на період опалювального сезону. Відповідно до штату наявні такі категорії як військовослужбовці, державні службовці та службовці. Посада ОСОБА_1 належала до категорії посад – службовці. Зміни до штату надійшли до Первомайського РТЦК 15 березня 2024 року та введені в дію 23 квітня 2024 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 21 березня 2024 року № 77. Згідно переліку змін до штатів вивести посаду «діловод» в першому відділі, другому відділі, третьому відділі Первомайського РТЦК. Інші посади категорії посад «службовець» - не вводились. На час попередження 15 березня 2024 року та до 16 травня 2024 року вакантні посади службовців в першому відділі та інших підпорядкованих відділах Первомайського РТЦК, на які могла б бути переведена ОСОБА_1 були відсутні. ОСОБА_1 не пропонувались інші рівнозначні посади у зв`язку з відсутністю посад даної категорії. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі позивачкою повідомлялись відомості, на скільки вони були їй відомі, про наявність на час скорочення її посади інших посад, які б відповідали її рівню освіти. Між тим, ІНФОРМАЦІЯ_5 надавало письмові пояснення, що вакантні посади в першому відділі та інших підпорядкованих відділах Первомайського РТЦК, які б могли були запропоновані позивачці  були відсутні.
При цьому відповідач не надав суду доказів за правилами статей 76-80 ЦПК України щодо вільних посад у період введення в дію з 23 квітня 2024 року змін до штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад та кваліфікаційних вимог до цих посад, як у Первомайському РТЦК, так і у інших підпорядкованих відокремлених підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_11 по області та місту.
Також позивачка стверджувала, що відповідно до додаткових трудових гарантій для членів сімей військовослужбовців, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII з подальшими змінами (далі – Закон № 2011), вона, як дружина військовослужбовця має переважне право при прийнятті на роботу і на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників, а також на першочергове направлення для професійної підготовки, підвищення кваліфікації і перепідготовки з відривом від виробництва та на виплату на період навчання середньої заробітної плати ( стаття 18 Закону № 2011). 
Отже, цією нормою закріплено саме переважне право члена сім`ї військовослужбовця на зайняття вакантної посади при прийнятті на роботу, встановлено обов`язок роботодавця щодо працевлаштування. Це означає, що при наявності вакантної посади серед претендентів на вакансію, за інших рівних умов, роботодавець має надати перевагу саме члену сім`ї військовослужбовця.
В наданих поясненнях відповідача ці обставини не були ні спростовані, ні підтверджені ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив свої висновки про відповідність нормам трудового законодавства звільнення ОСОБА_1 за відсутності відповідних доказів у справі, грунтуючись на припущеннях. 
Таким чином рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.
З огляду на викладені норми матеріального та процесуального права апеляційний суд дійшов висновку, що наказ начальника Первомайського РТЦК № 131 від 16 травня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з 16 травня 2024 року з посади діловода першого відділу Первомайського РТЦК відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад є протиправним та прийнятим з порушенням норм трудового законодавства, а тому позивачку слід поновити на раніше займаній посаді. 
Аналізуючи позовні вимоги колегія суддів вважає, що належним способом захисту позивачки буде поновлення її на посаді діловода першого відділу Первомайського РТЦК та стягнення із Первомайського РТЦК на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимога про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення не може бути самостійним предметом судового розгляду, оскільки такі дії відповідача можуть бути оскаржені виключно в межах позову про поновлення працівника на роботі.
Оскільки позовна вимога про поновлення на роботі підлягає задоволення, то підлягає й задоволенню позовна вимога про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_11 на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_5 довідки про доходи ОСОБА_1 та табелю відпрацьованого часу, її середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 17 травня 2024 року по 24 лютого 2025 року - 202 дні) складає 128 556.84 грн (636.42 х 202).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У справі, що переглядається, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив правовідносини, які виникли між сторонами, не з`ясував фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи.
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом в якому заявила 2 позовні вимоги, одну майнового та одну немайнового характеру. За вказані позовні вимоги підлягав сплаті судовий збір у загальному розмірі 2 496.77 грн (1 211.20 грн за вимогу немайнового характеру та 1 285.57 грн за вимогу майнового характеру). 
При подачі апеляційної скарги у даній справі підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 745.15 грн (2 496.77 грн х 150% = 3 745.15 грн)
ОСОБА_1 , як позивачка у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. 
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її позов було частково.
За такого, з ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі грн 6 241.92 грн (2 496.77 грн х 3 745.15 грн = 6 241.92). 
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Поновити ОСОБА_1 на посаді діловода ІНФОРМАЦІЯ_18 .
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 128 556 (сто двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн 84 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з подальшим утримуванням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави 6 241 грн 02 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 27 лютого 2025 року.