ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 671/2160/24
Провадження № 22-ц/820/398/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Ковальова А.І.,
       з участю        представниці стягувачки         ОСОБА_1 ,
               представниці боржника         ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за заявою  ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У грудні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
ОСОБА_4 зазначив, що 21 листопада 2024 року Волочиський районний суд Хмельницької області видав судовий наказ у справі №671/2160/24 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей – сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 листопада 2024 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З серпня 2023 року до листопада 2024 року заявник добровільно здійснював щомісячні платежі на користь стягувачки на утримання кожної дитини, внаслідок чого між сторонами був відсутній спір з приводу сплати аліментів та їх розміру. Відтак у стягувачки не було правових підстав для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу. Оскільки обов`язок боржника щодо сплати аліментів відсутній у зв`язку з його добровільним виконанням, то вказаний судовий наказ як виконавчий документ не підлягає виконанню.
За таких обставин ОСОБА_4 просив суд визнати судовий наказ Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2024 року у справі №671/2160/24 таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.
Суд керувався тим, що підставами для невиконання судового рішення є випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання цього рішення, тобто відсутній обов`язок боржника, або випадки, коли виконавчий документ видано помилково, або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення. Обов`язок боржника з утримання дітей продовжує існувати до досягнення ними повноліття, тому здійснення ним щомісячних платежів на утримання дітей до видачі судового наказу не може вказувати на припинення зобов`язання. Наявність або відсутність спору про розмір аліментів не має правового значення для вирішення питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Наведені боржником обставини не доводять припинення його обов`язку за судовим наказом, а тому підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник добровільно здійснював щомісячні платежі на користь стягувачки на утримання кожної дитини, відтак обов`язок боржника зі сплати аліментів відсутній у зв`язку з його добровільним виконанням, що є підставою для визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість заяви.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Сторони є батьками малолітніх дітей – сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю ОСОБА_3 і перебувають на її утриманні.
За період з 12 серпня 2023 року до 12 листопада 2024 року ОСОБА_4 здійснював щомісячні платежі на користь ОСОБА_3 на утримання дітей.
21 листопада 2024 року Волочиський районний суд Хмельницької області видав судовий наказ у справі №671/2160/24 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей – сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 листопада 2024 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства.
За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
В силу статі 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей – половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України).
Згідно зі статтею 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.
Як передбачено статтею 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.
Із положень частини четвертої статті 15 Сімейного кодексу України (далі – СК України) слідує, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною першою 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Судовий наказ як особлива форма судового рішення видається судом на підставі документів, які підтверджують безспірність матеріально-правових вимог особи, що звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу. Таке судове рішення може бути прийняте за вимогою про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Судовий наказ є виконавчим документом.
Чинне законодавство закріплює принцип обов`язковості судового рішення, що набрало законної сили. Обов`язковість судового рішення поширюється як на осіб, які брали участь у справі, так і будь-яких інших осіб та організацій.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, пункт 40).
За змістом статті 432 ЦПК України суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню лише у випадку, якщо його було видано помилково або якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа (зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання), та матеріально-правові, до яких відносяться визначені матеріальним законом обставини, що вказують на припинення зобов`язання (зокрема: зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).
Однією з підстав припинення зобов`язання є його належне виконання.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За судовим рішенням, у тому числі за судовим наказом, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть бути стягнуті з батька або матері дітей у частці від їх доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із яким проживає дитина.
Зібрані докази вказують на те, що сторони мають двох малолітніх дітей, яких ОСОБА_4 зобов`язаний утримувати до досягнення ними повноліття. Відтак суд першої інстанції правомірно видав судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на дітей.
З огляду на те, що матеріально-правові та процесуально правові підстави для невиконання оспорюваного судового наказу відсутні, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо безпідставності вимог ОСОБА_4 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Добровільна сплата ОСОБА_4 аліментів на дітей у період до видачі судом судового наказу не свідчить про відсутність у нього аліментних зобов`язань, а тому суд обґрунтовано відхилив цей довід боржника.
Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

3.        Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, внаслідок чого підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 31 січня 2025 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       О.І. Талалай

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Никифоров Є.О.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 50