ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2025 року	Львів	Справа № 380/21047/24 пров. № А/857/32367/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Березюка Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження (головуючий суддя: Гулкевич І.З., місце ухвалення – м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, –
встановив:
ОСОБА_1 , 11.10.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною відмову від 13.09.2024 № 1180/33.20-108 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові у невнесенні змін до актового запису про народження ОСОБА_1 у свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 від 18.03.1981 у графі національність батька з «українець» на «поляк»;
- зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові внести зміни до актового запису цивільного стану про народження ОСОБА_1 у свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 від 18.03.1981 у графі національність батька з «українець» на «поляк».
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
З цим судовим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку.
Вважає, що таке прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що він оскаржує саме відмову відповідача у внесенні змін до актового запису, та перевірка відповідності такої відмови нормам чинного законодавства України. Враховуючи суть спірних правовідносин, що вказаний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому вважає, що правові підстави для відмови у відкритті провадження відсутні.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.
Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, мав намір вирішити питання про внесення змін щодо національності у вже існуючі записи, отже, спір у цій справі не має ознак публічно-правового, і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати на таке.
Згідно частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Відповідно частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються КАС України.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Згідно з пунктом 2 частини першої  статті 4 КАС України  публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій тощо.
  Вжитий у  КАС України  термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до пункту 19 частини першої  статті 4 КАС України  індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Відповідно до частини першої  статті 22 Закону України від    01 липня 2010    року №    2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»  внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
З огляду на положення статей  2,  4,  19 КАС України, з урахуванням того, що орган державної реєстрації актів цивільного стану є державним органом - суб`єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану, яка має публічно-правову природу, спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи слід кваліфікувати як публічно-правовий спір, що належить до адміністративної юрисдикції.
Предметом спору щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є власне рішення, дії чи бездіяльність відповідного органу, а не наявність в особи особистого немайнового права.
При розгляді справ, пов`язаних з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану неприпустимим є вихід адміністративного суду за межі публічно-правових аспектів справи і встановлення юридичних фактів, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану. Суд не уповноважений встановлювати достовірність обставин, засвідчених поданими документами, чи іншим способом встановлювати юридичні факти; такі справи належать до цивільної юрисдикції і вирішуються, зокрема, у порядку окремого провадження.
Подібна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року в справі № 822/1064/17.
Суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від установлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису.
У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє, чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду в таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.
Аналогічна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 березня 2024 року в справі № 420/10986/21.
Судом апеляційної встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною відмову від 13.09.2024 № 1180/33.20-108 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові у невнесенні змін до актового запису про народження ОСОБА_1 у свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 від 18.03.1981 у графі національність батька з «українець» на «поляк» та зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові внести відповідні зміни до зазначеного вище актового запису цивільного стану.
На підтвердження своїх вимог, позивач покликається на свідоцтва про народження батька ОСОБА_2 , бабусі ОСОБА_3 та дідуся ОСОБА_4 , свідоцтво про одруження батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в яких указано національність батька позивача «поляк», а також, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2004.
Як зазначає позивач, відмовою у внесенні змін до актового запису цивільного стану слугувало те, що чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах ДРАЦС національність батьків дитини. Однак, позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки він не бажає змінювати національність, а внести виправлення у актовий запис цивільного стану про його народження, в якому вже наявний запис щодо національності його батьків і такий запис зазначеницй помилково.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, що позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права на відображення достовірної інформації в актовому записі, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану, та відповідно, що указаний спір є цивільно-правовим.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції послався на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 807/45/17.
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що позиція Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається суд першої інстанції, стосуються обставин, за яких заявник за відсутності первинних документів та відповідних відомостей, хотів внести зміни до актів запису цивільного стану. Отже, предметом спору було не оскарження відмови внести зміни до актового запису та визнання неправомірними дії відповідача, а вирішення питання про помилковість вказаної у відповідному записі інформації, без наявності підтверджуючих первинних документів. Відповідно такий спір не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Натомість у справі, що розглядається, позивач оскаржує саме відмову відповідача у внесенні змін до актового запису, та перевірка відповідності такої відмови нормам чинного законодавства України.
З огляду на зазначене вище та враховуючи суть спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті  провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України є помилковими.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у цій справі.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів  ст. 320 КАС України  є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Щодо стягнення судових витрат, то оскільки спір по суті ще не вирішений, підстав для стягнення таких немає.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі № 380/21047/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін