УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 182/3959/24
провадження № 51-338 cк 25
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року,
встановив:
За вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року вирок місцевого суду змінено.  ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці. В решті вирок залишено без змін.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 07 липня 2024 року близько 10:00, перебуваючи поблизу магазину «Лільок» по вул. Галайди, 26А в с. Покровське, Нікопольського району Дніпропетровської області, умисно наніс  ОСОБА_6 один удар кулаком лівої руки по голові в область брови та кулаком правої руки по волосяній частині голови, від чого потерпілий впав на землю, після чого ОСОБА_5 наніс йому ще один удар ногою по голові в область верхньої губи. 
Відповідно до висновку експерта № 625 від 11 липня 2024 року, потерпілий ОСОБА_6 в результаті побиття отримав рани верхньої губи, садна обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити рішення судів попередніх інстанцій в частині призначеного покарання та призначити її підзахисному  покарання у виді штрафу.
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суди не врахували всіх даних, що характеризують особу засудженого  ОСОБА_5 , а саме те що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину під час досудового розслідування, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває дружина та неповнолітня донька. Крім того, між стороною обвинувачення та її підзахисним було узгоджено покарання у виді штрафу. 
Вказує, що ОСОБА_5 неофіційно працює та має стабільний дохід і не позбавлений можливості сплатити штраф у розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 125 КК. 
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку у касаційній скарзі не оспорюються, а тому касаційним судом не переглядаються.
Що стосується доводів захисника  про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, місцевий суд дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК є кримінальним проступком, взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризувався нейтрально, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття; обставин, що обтяжують покарання, місцевим судом не встановлено. Крім того, судом враховано і те, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК, рішення за яким судом ще не прийнято.
З огляду на вищевикладені обставини, місцевий суд не знайшов підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК та дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді обмеження волі в межах санкцій ч. 2 ст. 125 КК.
Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам, наведеним в касаційній скарзі сторони захисту та не знайшов підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. 
При цьому, колегія суддів апеляційного суду задовольнила апеляційну скаргу прокурора з приводу неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та змінила вирок місцевого суду, призначивши ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 -1 КК у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.
З вказаними висновком апеляційного суду погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Що стосується доводів касаційної скарги, про неофіційне працевлаштування ОСОБА_5 , його стабільний дохід та можливість сплати ним штрафу у розмірі, передбаченому санкцією статті ч. 2 ст. 125 КК, то жодних підтверджуючих документів на користь зазначеного захисник ОСОБА_4 до касаційної скарги не долучила.
Призначене ОСОБА_5 покарання за видом та строком відповідає положенням ст.ст. 50,65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                    ОСОБА_3