ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 127/30476/21
провадження № 61-7509св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2022 року, прийняту колегією у складі суддів: Матківської М. В., Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.
В обґрунтування позову вказував, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2011 року розірвано.
У шлюбі у сторін народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено з батьком ОСОБА_1 .
Дитина потребує постійного догляду, нормального харчування, одягу, а також інших витрат, пов`язаних із забезпеченням відповідного рівня життя, необхідного для її фізичного та розумового розвитку.
Відповідач не приймає участі в утриманні свого малолітнього сина, жодним чином, способами чи методами не допомагає йому.
ОСОБА_1 звернувся до суду для видачі судового наказу про стягнення аліментів. 8 червня 2021 року Вінницький міський суду Вінницької області видав судовий наказ, яким наказав стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 27 травня 2021 року.
7 жовтня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області при перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами своєю ухвалою скасував наказ про стягнення аліментів, також суд роз`яснив право на подання позовної заяви про стягнення аліментів в порядку цивільного судочинства згідно вимог статті 184 ЦПК України.
Відповідач є фізично здоровою людиною, працевлаштована і має офіційний дохід, на утриманні має малолітню дочку, народжену в іншому шлюбі, на яку присуджено аліменти від другого чоловіка - батька дитини.
Враховуючи наведене, просив стягнути з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 8 червня 2021 року, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 листопада 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з урахуванням вимог статей 181, 182, 183 СК України, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 необхідно присудити аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Однак ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач не міг одержати аліменти у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати, а тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час суд відмовив за недоведеністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року залишено без руху.
Надано відповідачу строк для усунення недоліків - протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. В іншому випадку апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню особі, яка її подала.
Роз`яснено відповідачу, що протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали вона має право звернутись до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, вказавши підстави для поновлення такого строку та надавши відповідні докази. У разі, якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.
Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що до апеляційної скарги відповідач не додала доказів на підтвердження отримання копії повного судового рішення у зазначену нею дату, а саме 19 січня 2022 року (копії розписки, конверту, довідки з пошти тощо).
Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції, апеляційний суд був позбавлений можливості перевірити наявність в матеріалах справи доказів вручення копії оскаржуваного судового рішення відповідачу, оскільки відповідно до частини третьої статті 359 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
За наведених обставин апеляційний суд не вбачав підстав для поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки висновки суду щодо поновлення строку не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги не сплатила судовий збір.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк ОСОБА_2 не усунула недоліки апеляційної скарги та станом на 11 квітня 2022 року не подала до апеляційного суду документ про сплату судового збору і заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У серпні 2022 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2022 року, передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повідомив відповідача про розгляд справи та ухвалив судове рішення без її участі у розгляді справи. Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_2 не отримувала, оскільки після введення воєнного стану в Україні, з 24 лютого 2022 року до червня 2022 року вона, як військовослужбовець, перебувала на території військової частини НОМЕР_1 .
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 3 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме статті 358 ЦПК України (абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
У листопаді 2021 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 листопада 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року залишено без руху.
Надано відповідачу строк для усунення недоліків - протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. В іншому випадку апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню особі, яка її подала.
Роз`яснено відповідачу, що протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали вона має право звернутись до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, вказавши підстави для поновлення такого строку та надавши відповідні докази. У разі, якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2022 року апеляційну скаргу відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року на підставі статті 358 ЦПК України.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Європейський суд з прав людини зауважував, що:
«відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року)»;
«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)»;
«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)»;
«складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року)».
Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 2 частини першої статті 354 ЦПК України).
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року з пропуском строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відповідач посилалась на те, що копію рішення суду першої інстанції їй вручено 19 січня 2022 року.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року залишено без руху.
Надано відповідачу строк для усунення недоліків - протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. В іншому випадку апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута особі, яка її подала.
Роз`яснено відповідачу, що протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали вона має право звернутись до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, вказавши підстави для поновлення такого строку та надавши відповідні докази. У разі, якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.
Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що до апеляційної скарги відповідач не додала доказів на підтвердження отримання копії повного судового рішення у зазначену нею дату 19 січня 2022 року (копії розписки, конверту, довідки з пошти тощо).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції, апеляційний суд був позбавлений можливості перевірити наявність в матеріалах справи доказів вручення копії оскаржуваного судового рішення відповідачу, оскільки відповідно до частини третьої статті 359 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
За наведених обставин апеляційний суд не вбачав підстав для поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки висновки суду щодо поновлення строку не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги не сплатила судовий збір.
У встановлений судом строк ОСОБА_2 не усунула недоліки апеляційної скарги та станом на 11 квітня 2022 року не подала до апеляційного суду документ про сплату судового збору та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
З огляду на те, що ОСОБА_2 не надала у встановлений апеляційним судом строк доказів на підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Надавши оцінку доводам апеляційної скарги щодо підстав поважності пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд правильно визнав причини пропуску строку апеляційного оскарження неповажними, врахувавши, що відповідач подала апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте не надала доказів на підтвердження своїх доводів в поданій апеляційній скарзі.
Доводи касаційної скарги про те, що ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_2 не отримувала, спростовуються матеріалами справи (а. с. 83).
Посилання заявника на введення воєнного стану на території Україні, у зв`язку з чим вона з 24 лютого 2022 року до червня 2022 року як військовослужбовець перебувала на території військової частини НОМЕР_1 , суд касаційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) зробила висновок про те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що закінчення перебігу процесуального строку на звернення до суду на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України могла унеможливити дотримання такого строку заявником та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду.
Оскільки ОСОБА_2 не навела жодних мотивів та не подала доказів на підтвердження того, що у результаті введення воєнного стану на території України вона не могла скористатися своїми процесуальними правами, зокрема щодоподання у встановлений апеляційним судом строк доказів на підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку.
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено процесуальне право, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:  	С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська