Справа № 127/24046/22
Провадження № 22-ц/801/22/2025
Категорія: 40
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року	Справа № 127/24046/22	м. Вінниця  	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Копаничук С. Г., Оніщука В. В., 
за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) справу № 127/24046/22 за позовом Акціонерного товариства «Сенс - Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, 
за апеляційною скаргою Зінченка Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.02.2024, ухвалене у складі судді Романюк Л.Ф. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 14.02.2024, -
в с т а н о в и в :

24.10.2022 Акціонерне товариство «Альфа - Банк» (далі – АТ «Альфа – Банк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, саме на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 050/25-795 від 26.09.2006 у сумі 45980,02 доларів США (сума заборгованості за кредитом 19918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 25901,32 долара США ) на користь АТ «Сенс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності; стягнути судові витрати в розмірі 11584 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.09.2006 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 050/25-795, відповідно до якого позивач зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 30000,00 доларів США. Відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит. 
У цей же день, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 050/25-795 від 26.09.2006, між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 050/1-861, відповідно до якого останні передали кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під АДРЕСА_1 .
Рішенням АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15.10.2019 припинено діяльність АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк», правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа Банк» з 15.10.2019 (пункт 1.2).
Позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 17.10.2022 має заборгованість в розмірі 45820.02 долара США, з них: сума заборгованості за кредитом 19918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 25901,32 доларів США.
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2023 позов задоволено.
7.11.2023 представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2023. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2023 заяву ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2023 та призначено розгляд справи по суті.
На аркуші справи 156 тома першого знаходиться заява від 5.02.2024 Зінченко А. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про застосування строку позовної давності.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 5.02.2024 змінено назву позивача із АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 5.02.2024 позов задоволено. 
Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 050/25-795 від 26.09.2006 у сумі 45820,02 доларів США (сорок п`ять тисяч вісімсот двадцять доларів США 02 цента), а саме: сума заборгованості за кредитом 19918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 25901,32 долара США на користь АТ «Сенс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» витрати на оплату судового збору в розмірі 11584,50 грн. по 5792,25 грн. з кожного. 

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог; стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 17376,75 грн. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач за умовами кредитного договору мав виконувати зобов`язання з повернення кредиту та зі сплати процентів до 10 числа кожного місця в продовж строку кредитування, тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. З жовтня 2014 відповідач припинив виконувати свої зобов`язання щодо сплати чергових платежів по погашенню кредиту та відсотків. Вимога позивача про стягнення з відповідачів коштів в період з листопада 2014 року по березень 2017 року в сумі 2414 доларів США в рахунок предмета іпотеки заявлена позивачем з пропуском трирічного строку. Позивач раніше вже скористався своїм правом на дострокову вимогу до відповідача, звернувшись у 2017 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 2.10.2017 у справі № 127/20387/17 на підставі заяви банку позовну заяву повернуто позивачу. З копії позовної заяви у справі 127/20387/17 видно, що позивачем було надіслано вимогу відповідачу про дострокове повернення всієї суми заборгованості. Даний факт визнається і відповідачем. Позивач після зміни строку повернення кредиту продовжив нараховувати проценти за користування кредитом. 
       20.05.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив АТ «Сенс Банк», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
        ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 ..
       Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16.06.2024 клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про зупинення провадження задоволено. Зупинено апеляційне провадження по справі № 127/24046/22 до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20.01.2025 поновлено провадження у справі № 127/24046/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.02.2024.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 5.02.2025 залучено до участі у справі № 127/24046/22 правонаступника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - її сина ОСОБА_1 ..

У судовому засіданні ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. У зв`язку із залученням правонаступника просив продовжити розгляд справи, додаткового часу для підготовки не потребував.
Представник позивача Михніцький Г. Ю. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
26.09.2006 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 050/25-795, відповідно до якого 
кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30000 доларів США, зі сплатою 13 % процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості (п. 1.1) : 
щомісячно до 10 числа, починаючи з жовтня 2006 рівними частинами в сумі 167 доларів США та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості в сумі 107 доларів США до 10.09.2021 (п. 1.1.1); 
кредит надається позичальнику на наступні цілі: споживчі потреби (п. 1.2); надання кредиту на цілі, визначені пунктом 1.2 цього договору, проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових грошей (п. 2.1); 
нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) щомісячно в останній робочий день місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по передостанній робочий день поточного місяця включно. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п. 2.4);
у раз наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання, погашення заборгованості позичальників за цим договором здійснюється в наступній черговості : прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штраф (п. 2.5) /т. 1 а. с. 10-13/.
26.09.2006 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 050/25-795 від 26.09.2006, між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 050/1-861, відповідно до якого останні передали кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під АДРЕСА_1 . Відповідно до п.4.1 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки /т. 1 а. с. 6-7/.
       20.10.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 050/25-1809 про внесення змін до договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006, відповідно до якої з 20.10.2008 встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 15,00 процентів річних та, відповідно, зазначено по тексту договору процентну ставку в розмірі 15,00 процентів річних /т. 1 а. с. 21/.
28.07.2009 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 050/25-2144 про внесення змін до договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006., викладено п. п. 1.1 та п .п. 1.1.1 п. п. 1.1 договору в новій редакції. Визначено, що Кредитор надає Позичальнику грошові кошти у сумі 31178. 60 доларів США /т. 1 а. с. 18-20/. 
Розрахунком наданим позивачем, який визнаний відповідачем, підтверджено про надання 28.07.2009 року ОСОБА_1 ще 1178, 60 доларів США. / т.1 а.с.4/
28.07.2009 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір № 050/1-142 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 050/1-861, викладено п. п. 1.4.1, 1.4.2 п. 1.4, п. 5.2 ст. 5 іпотечного договору в новій редакції /т. 1 а. с. 9/.
27.04.2010 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 050/25-2249 про внесення змін до договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 /т. 1 а. с. 14-17/.
       27.04.2010 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір № 050/1-229 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 050/1-861, між сторонами погоджено внесення змін в пп. 1.4.1, 1.4.2 п. 1.4 до іпотечного договору № 050/1-961 від 26.09.2006 та викладено їх в наступній редакції :
«п.1.4.1 згідно із договором кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 та додаткової угоди № 050/25-2249 від 27.04.2010 про внесення змін до договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 повернення позичальником кредиту в сумі 31178,60 доларів США, з порядком погашення, що визначений додатковою угодою до договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї суми кредиту до 25.09.2026, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту; П.1.4.2 сплата процентів за користування кредитом в розмірі 15,58 % процентів річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов`язання».
Також викладено, п. 5.2 ст. 5 іпотечного договору викладено в новій редакції /т. 1 а. с. 8/.
Рішенням АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15.10.2019 припинено діяльність АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк», правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа Банк» з 15.10.2019 (пункт 1.2).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої Банком, ОСОБА_1 станом на 17.10.2022 має заборгованість по договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 в розмірі 45820.02 долара США, з них сума заборгованості за кредитом 19918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 25901,32 доларів США (за період з 6.10.2006 по 16.10.2022) /т. 1 а. с. 4-5, 22-25/.
На аркуші справи 26 тома першого знаходиться досудова вимога про усунення порушень адресована ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якої станом на 10.12.2021 загальна сума заборгованості становить 42880,40 доларів США. У вимозі зазначено, що Банк вимагає від позичальника у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку. Зазначено, що у разі невиконання цієї вимоги, банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (квартира під АДРЕСА_1 , відповідно до Закону України «Про іпотеку», шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса. 
На аркуші справи 27 тома першого знаходиться висновок ТОВ «Незалежна експертна компанія» про вартість майна від 17.12.2021, відповідно до якого вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 772300 грн. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про доведеність позовних вимог. 
Висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем розміру заборгованості по договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 станом на 17.10.2022 у сумі 45980,02 доларів США, а саме суми заборгованості за кредитом 19918,70 доларів США, суми заборгованості за відсотками 25901,32 долара США, колегія суддів вважає таким, що зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору.
Відповідно до частини першої та другої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання обома сторонами.
У постанові Верховного Суду від 27.01.2021 по справі № 1505/414/2012 зроблено висновок, що «законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Системний аналіз положень статей 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення іпотечного договору) дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. 
У постанові Верховного Суду від 30.06.2021 в справі №643/6211/18 вказано, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог.
Відповідно до п.п.4.6.2 п. 4.6 іпотечний договір № 050/1-861 від 26.09.2006 у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішення суду, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження /т. 1 а. с. 6-7/.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц зазначено, що способом задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша, друга статті 89 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
Щодо доведеності розміру заборгованості за договором кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 станом на 17.10.2022 в розмірі 45820.02 долара США, апеляційний суд зазначає наступне. 
АТ «Сенс Банк» на підтвердження розміру заборгованості за договором кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 в сумі 45980,02 доларів США, з яких : сума заборгованості за кредитом 19918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 25901,32 долара США, надано суду : копію договір кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 /т. 1 а. с. 10-13/; копію іпотечного договору № 050/1-861 від 26.09.2006 /т.1 а. с. 6-7/; копію додаткової угоди № 050/25-1809 від 20.10.2008 про внесення змін до договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 /т. 1 а. с. 21-25/; копію додаткової угоди № 050/25-2144 від 28.07.2009 про внесення змін до договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 /т. 1 а. с. 18-20/; копію договору № 050/1-142 від 28.07.2009 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 050/1-861 /т. 1 а. с. 9/; копію додаткової угоди № 050/25-2249 від 27.04.2010 про внесення змін до договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006, укладеної між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , в якій сторони підтверджують, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення цієї додаткової угоди складає 26362,60 долара США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 1669,81 долара США (п. 1); сторони дійшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, визначених договором (п. 2); встановити нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 15,58 % річних (п.2.1); встановити новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості за договором, а саме до 25.09.2026 (включно) (п.2.2); встановлено, що погашення залишку кредитної заборгованості починаючи з дати укладення договору, здійснюється до 10 числа (включно) кожного місяця, згідно з наступним графіком (п.2.3), зокрема в період з 11.2014 по 3.2020 щомісячний платіж становив 142 долара США/т. 1 а. с. 14-17/; копію договору № 050/1-229 від 27.04.2010 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 050/1-861 /т. 1 а. с. 8/; копію вимоги про усунення порушень адресованої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій зазначено, що станом на 10.12.2021 загальна сума заборгованості становить 42880,40 доларів США /т. 1 а. с. 26, 28-30/; розрахунок заборгованості ОСОБА_1 /т. 1 а. с. 4-5, 22-25/.
Суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні не надав оцінки запереченням ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , які містяться у відзиві на позов, про те, що відповідач за умовами договору кредиту мав виконувати зобов`язання з повернення кредиту та зі сплати процентів до 10 числа кожного місця в продовж строку кредитування, тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. З жовтня 2014 року відповідач припинив виконувати свої зобов`язання щодо сплати чергових платежів по погашенню кредиту та відсотків. Вимога позивача про стягнення з відповідачів коштів в період з листопада 2014 року по березень 2017 року в сумі 2414 доларів США в рахунок предмета іпотеки заявлена позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України). 
Суд першої інстанції не навів висновків щодо відхилення аргументів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності по щомісячним платижам за період з листопада 2014 року по березень 2017 року.
Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша статті 264 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до пункту 1.1.1 договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 та додаткової угоди № 050/25-2249 від 27.04.2010 погашення кредиту здійснюється в наступному порядку до 10 числа (включно кожного місяця, починаючи з жовтня 2006 року (останній платіж в вересні 2026 року) згідно з графіком. Порядок сплати процентів за користування кредитом, передбачено п. п. 3.1.2, 3.1.1 п. 3. 1 ст. 3 договору.
Перевіряючи дотримання позивачем строку позовної давності при нарахуванні заборгованості по договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 по щомісячним платижам, апеляційний суд зазначає наступне. 
Сторонами визнано той факт, що з 13.10.2014 року відповідач перестав вносити будь-які платежі на погашення заборгованості за кредитним договором.
Щодо щомісячних платежів по договору кредиту за період з часу укладання договору кредиту по 10.10.2014 (включно), то відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості по договору кредиту, що ним не заперечується, тому відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривався вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку. 
Щодо щомісячних платежів по договору кредиту за період з 11.11.2014 по 10.03.2017 (включно), колегія суддів вважає, що аргументи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку позовної давності по щомісячним платижам у цей період заслуговують на увагу, а тому нарахована позивачем заборгованість за цей період, проти нарахування якої заперечує відповідач, стягненню не підлягає, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Заяву про застосування строків позовної давності відповідачем було подано своєчасно до суду першої інстанції.
Щодо періоду нарахування щомісячних платежів з 11.04.2017 по 17.10.2022, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що згідно з пунктом 12 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, під час дії карантину встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби COVID-19, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 681, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 (із змінами) «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» з 12.03.2020 по усій території України установлено карантин. Надалі дія карантину неодноразово продовжувалась до 30.06.2023. Тому загальний трирічний строк позовної давності по щомісячним платижам, який передує періоду установлення карантину (з 12.03.2020) починається з 11.04.2017 (обов`язок сплати щомісячного платежу відповідачем). З огляду на наведене, до щомісячних платежів з 11.04.2017 за договором кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006 строк позовної давності не сплив. 
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про відсутність підстав для стягнення заборгованості нарахованої позивачем у період з листопада 2014 року по березень 2017 року, оскільки стягнення заборгованості за вказаний період заявлено поза межами строків позовної давності.
Заперечуючи проти рішення суду, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що сума заборгованості, яка не підлягає стягненню оскільки нарахована поза межами строків позовної давності (з листопада 2014 року – березень 2017 року) становить суму 2414 доларів США, яка була обрахована відповідачем шляхом множення визначеного графіком щомісячного платежу на кількість місяців у даному періоді та віднімання даної суми від загальної суми заборгованості, визначеної позивачем (45820. 02 дол. США) .
У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу в цій частині та нового розрахунку суду не надав. 
Враховуючи, що відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку про задоволення вимог апелянта у заявлених ним межах та наявності правових підстав визначення суми заборгованості за кредитним договором № 050/25-795 від 26.09.2006 року у сумі 43406,02 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом 19918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 23487,32 долара США (25901,32 долара США (розмір відсотків, наведений в розрахунку заборгованості) - 2414 долара США (щомісячні платежі в період з 11.11.2014 по 10.03.2017, по яким пропущено строк позовної давності, які визначені самим відповідачем і на розмірі яких він наполягає) = 23487,32 долара США).
У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 159/2146/15-ц зазначено, що встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач раніше вже скористався своїм правом на дострокову вимогу до відповідача, звернувшись у 2017 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів відхиляє, адже суд першої інстанції правомірно зазначив, що у 2017 році подана банком позовна заява про дострокове стягнення боргу, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 2.10.2017 була повернута позивачу за його заявою, тобто не було відкрите провадження у справі № 127/20387/17 /т. 1 а. с. 131/. ОСОБА_1 копія позовної заяви не надсилалась судом, він її не отримував, тому відсутні підстави вважати, що банком було заявлено дострокову вимогу до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Водночас, відповідно до додаткової угоди № 050/25-2249 від 27.04.2010, укладеної між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 про внесення змін до договору кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006, між сторонами погоджена кінцева дата погашення кредиту згідно графіку 25.09.2026. 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що з копії позовної заяви по справі 127/20387/17 видно, що позивачем було надіслано вимогу відповідачу про дострокове повернення всієї суми заборгованості та даний факт визнається відповідачем, колегія суддів не вважає такими, що дають підстави вважати, що позивачем було пред`явлено дострокову вимогу ОСОБА_1 у 2017 році, оскільки з копії позовної заяви по справі 127/20387/17 не вбачається, про що саме була зазначена вимога, на яку є посилання в позові, про дострокове погашення всієї суми заборгованості за договором кредиту № 050/25-795 від 26.09.2006, чи про дострокове погашення частини прострочених платежів, без вимог про повне погашення заборгованості. / т.1 а. с. 134-138/.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). 
Відповідачем не надано суду копії зазначеної вимоги, а також доказів її отримання. Визнання ОСОБА_1 факту отримання вимоги у 2017 році колегія суддів відхиляє, оскільки визнання ОСОБА_1 зазначеного факту, без підтвердження змісту зазначеної вимоги, заперечення факту надіслання дострокової вимоги у 2017 році позивачем, є такими, що направленні на уникнення виконання відповідачем зобов`язань за договором кредиту.
Ураховуючи те, що у справі відсутні докази, які б свідчили, що позивачем у 2017 році було пред`явлено дострокову вимогу ОСОБА_1 або ОСОБА_2 , відтак безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач було змінено строк повернення кредиту. Заборгованість по процентам нарахована позивачем станом на 17.10.2022, а з позовом в суд у даній справі позивач звернувся 24.10.2022. 
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в рішенні помилково зазначив про солідарне стягнення з відповідачів судового збору, що є порушенням норм ЦПК України, оскільки судові витрати, за наявності у справі двох і більше відповідачів, розподіляються між відповідачами у визначених частках, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат, законом не передбачене (постанова ВС від 5.03.2024 по справі № 903/135/23). Колегія суддів враховує те, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до участі у справі залучено її правонаступника, ОСОБА_1 , тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат слід змінити.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови. Також колегія суддів вважає, що слід змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її абзац другий та третій в наступній редакції :
«Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 050/25-795 від 26.09.2006 у сумі 43406,02 доларів США (сорок три тисячі чотириста шість доларів США 02 цента), а саме сума заборгованості за кредитом 19918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 23487,32 долара США на користь АТ «Сенс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності»; 
«Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» витрати на оплату судового збору в розмірі 11584,50 грн». 
В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.02.2024 слід залишити без змін. 
При цьому, колегія суддів враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц зазначила, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Це обумовлено тим, що сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов (Постанова ВП ВС від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, постанова ВС від 7.08.2019 у справі №907/628/17, від 14.05.2019 у справі № 904/592/18, від 11.06.2020 у справі № 917/1368/17).
Враховуючи те, що позовні вимоги по звернення стягнення на предмет іпотеки носять майновий характер (ціна позову 772300 грн), зазначені вимоги задоволено, підстав для розподілу витрат, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає, оскільки часткове задоволення апеляційної скарги не змінило задоволення позовних вимог позивача в обраний ним спосіб захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Зінченка Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.02.2024 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Викласти абзац другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 050/25-795 від 26.09.2006 у сумі 43406,02 доларів США (сорок три тисячі чотириста шість доларів США 02 цента), а саме: сума заборгованості за кредитом 19918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 23487,32 долара США на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності». 
«Стягнути з ОСОБА_1 . на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати на оплату судового збору в розмірі 11584,50 грн». 
В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.02.2024 залишити без змін. 
Поновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.02.2024 по справі № 127/24046/22.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                             Л. О. Голота

Судді:                                                                        С. Г. Копаничук 

В. В. Оніщук

Повний текст постанови складено 6.02.2025.