Постанова
Іменем України
11 грудня 2024 року
м. Київ
Справа № 569/1720/24
Провадження № 61-6464св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,
учасниками якої є
боржник - ОСОБА_1 (далі - боржник, поручитель),
приватна виконавиця виконавчого округу Рівненської області Капустіна Дарія Анатоліївна (далі - приватна виконавиця), 
стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс», стягувач),
за скаргою поручителя на дії, бездіяльність приватної виконавиці та про зобов`язання її вчинити дії
за касаційною скаргою приватної виконавиці на постанову Рівненського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року, прийняту колегією суддів у складі Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Шимків С. С.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1.           Суд ухвалив рішення про солідарне стягнення з позичальниці-іпотекодавиці та поручителя на користь банку заборгованості за кредитним договором. Після цього суд замінив банк на проміжного правонаступника кредитора, який звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності на цей предмет. Надалі суд замінив проміжного правонаступника кредитора як сторону виконавчого провадження на нового кредитора (стягувача) та видав виконавчий лист про стягнення з поручителя на користь стягувача кредитної заборгованості. На підставі цього листа приватна виконавиця відкрила виконавче провадження. Поручитель звернувся до неї з клопотанням про закінчення такого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі. Приватна виконавиця відмовила у задоволенні цього клопотання, бо стягувач повного виконання не підтвердив. Тому поручитель звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірною бездіяльність приватної виконавиці та зобов`язати її вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження.
2.           Суд першої інстанції відмовив у задоволенні скарги поручителя, бо той не довів, що рішення суду про стягнення кредитної заборгованості виконане у повному обсязі. Апеляційний суд виснував про протилежне. Зауважив, що поручитель надав приватній виконавиці докази того, що після ухвалення рішення суду про солідарне стягнення з позичальниці та поручителя заборгованості за кредитним договором проміжний правонаступник кредитора звернув стягнення на предмет іпотеки; оскільки основне зобов`язання припинене, немає підстав для стягнення будь-яких додаткових сум із поручителя.
3.           Приватна виконавиця не погодилася з висновком апеляційного суду. Наголосила, що підстав для закінчення виконавчого провадження не було, бо стягувач повідомив її про те, що не отримав кошти в рахунок виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості; поручитель, який вважав, що воно повністю виконане, мав звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а не зі скаргою в порядку оскарження дій чи бездіяльності приватної виконавиці.
4.           Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав визначити, що є підставою для закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання рішення суду та які дії має вчинити боржник у виконавчому провадженні, якщо вважає, що визначений виконавчим документом обов`язок відсутній у зв`язку з належним виконанням. Виснував, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі, якщо рішення суду фактично виконане у повному обсязі так, як визначено у виконавчому документі. Боржник, який вважає, що визначений виконавчим документом обов`язок відсутній, вправі звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Задоволення цієї заяви є однією з підстав для закінчення виконавчого провадження.
(2) Зміст скарги
5.           У січні 2024 року поручитель звернувся до суду зі скаргою на дії приватної виконавиці, у якій просив: 
5.1.       Визнати неправомірною бездіяльність приватної виконавиці у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (далі - ВП НОМЕР_1) - неприйняття рішення на підставі поданого поручителем клопотання про закінчення виконавчого провадження від 16 грудня 2023 року, а саме постанови про закінчення ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-409/11, який видав Рівненський міський суд Рівненської області 31 травня 2022 року, про стягнення з поручителя на користь Публічного акціонерного товариства «ERSTE Банк» (далі - ПАТ «ERSTE Банк», первісний кредитор) заборгованості за кредитним договором у розмірі 654 380,44 грн (далі - виконавчий лист № 2-409/11), у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
5.2.       Зобов`язати приватну виконавицю вчинити дії відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) з примусового виконання виконавчого листа № 2-409/11.
6.           Мотивував вимоги так: 
6.1.       22 лютого 2011 року Рівненський міський суд Рівненської області ухвалив рішення у справі № 2-409/11, згідно з яким стягнув солідарно з поручителя і ОСОБА_2 (далі - позичальниця, позичальниця-іпотекодавиця) на користь первісного кредитора 654 380,44 грн заборгованості за кредитними договорами від 18 червня 2008 року № 014/16545/9/17969 і від 3 жовтня 2008 року № 014/16545/4/24045 (далі - кредитні договори).
6.2.       5 травня 2015 року первісного кредитора замінили на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк», проміжний правонаступник), який 13 листопада 2015 року набув право власності на предмет іпотеки - нежитлове приміщення площею 134,3 кв. м на першому поверсі на АДРЕСА_1 (далі - нежитлове приміщення), - на підставі договорів іпотеки від 18 червня 2008 року № 014/16545/9/17969/1 і від 3 жовтня 2008 року № 014/16545/4/24045/1 (далі - договори іпотеки), які забезпечували повернення кредиту.
6.3.       15 грудня 2015 року проміжний правонаступник продав предмет іпотеки ОСОБА_3 за 1 250 000,00 грн.
6.4.       8 вересня 2021 року ПАТ «Фідобанк» замінили на його правонаступника - стягувача.
6.5.       31 травня 2022 року суд видав виконавчий лист № 2-409/11 про стягнення з поручителя на користь стягувача кредитної заборгованості у розмірі 654 380,44 грн.
6.6.       2 листопада 2023 року приватна виконавиця відкрила ВП НОМЕР_1 за вказаним виконавчим листом.
6.7.       16 грудня 2023 року поручитель звернувся до приватної виконавиці з клопотанням про закінчення ВП НОМЕР_1 у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі судового рішення (шляхом продажу предмета іпотеки за вартістю, яка суттєво перевищила розмір боргу).
6.8.       Приватна виконавиця не прийняла жодного рішення за результатом розгляду клопотання поручителя про закінчення виконавчого провадження.
(3) Зміст ухвали суду першої інстанції 
7.           12 лютого 2024 року Рівненський міський суд Рівненської області постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні скарги поручителя через її необґрунтованість. Мотивував так:
7.1.       У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують виконання поручителем рішення суду в повному обсязі. 
7.2.       Поручитель уже звертався до суду у справі № 2-409/11 із заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, через припинення кредитних зобов`язань у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. 19 вересня 2023 року Рівненський апеляційний суд прийняв постанову у справі № 2-409/11, згідно з якою відмовив у задоволенні тієї заяви. Обґрунтував так: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього не є підставою для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки вказана обставина не підтверджує беззаперечно припинення зобов`язань поручителя за кредитним договором.
7.3.       Стягувач повідомив приватну виконавицю про те, що на його рахунок не надходили кошти на виконання рішення суду. Тобто поручитель фактично не виконав у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, через що немає підстав для закінчення цього виконавчого провадження згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.
(4) Зміст постанови суду апеляційної інстанції
8.           2 квітня 2024 року Рівненський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував ухвалу суду першої інстанції, визнав неправомірною бездіяльність приватної виконавиці у ВП НОМЕР_1 та зобов`язав її вчинити дії з примусового виконання виконавчого листа № 2-409/11 відповідно до статті 39 Закону № 1404-VIII. Мотивував так:
8.1.       Зобов`язання за кредитним договором виконали у повному обсязі. Рішення про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 654 380,44 грн суд ухвалив 22 лютого 2011 року, а предмет іпотеки проміжний правонаступник відчужив за 1 250 000,00 грн 15 грудня 2015 року.
8.2.       Поручитель і позичальниця зверталися до суду із заявами про визнання виконавчих листів у справі № 2-409/11 такими, що не підлягають виконанню. 9 червня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області задовольнив вказані заяви. 19 вересня 2023 року Рівненський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував ухвалу суду першої інстанції та відмовив у задоволенні заяв поручителя і позичальниці. Мотивував так: фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII є підставою для закінчення виконавчого провадження, а не для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; за наявності рішення суду про стягнення боргу з боржника, яке набрало законної сили до процедури позасудового врегулювання, та за відсутності доказів його виконання в повному обсязі або доведеності того, що зобов`язання боржника є припиненим, припис частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» не можна застосувати, оскільки дійсність вимог до боржника підтверджена рішенням суду.
8.3.       У статті 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на момент укладення договорів іпотеки, передбачена безальтернативна недійсність будь-яких вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання.
8.4.       Кредитний договір забезпечений іпотекою нежитлового приміщення. Тому кредитор, позичальниця та поручитель розраховували, що заборгованість у разі її неповернення повинна бути погашена в досудовому порядку саме за рахунок іпотечного майна. Кредитор мав діяти так, щоб заборгованість була погашена за рахунок іпотечного майна в повному обсязі.
(5) Провадження у суді касаційної інстанції
9.           1 травня 2024 року приватна виконавиця сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 15173/0/220-24 від 2 травня 2024 року), в якій просила скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року та залишити в силі ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2024 року.
10.        31 травня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. 
11.        17 червня 2024 року приватна виконавиця сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги.
12.        12 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою приватної виконавиці та витребував справу із суду першої інстанції.
13.        14 листопада 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
14.        Приватна виконавиця мотивувала касаційну скаргу так:
14.1.    Апеляційний суд неправильно застосував пункт 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, за змістом якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
14.2.    У грудні 2023 року від поручителя надійшло клопотання про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-409/11. Приватна виконавиця скерувала стягувачу вимогу про невідкладне надання доказів виконання або невиконання поручителем виконавчого листа № 2-409/11. У відповідь 22 січня 2024 року стягувач повідомив, що проміжний правонаступник не надав доказів виконання рішення суду. Того ж дня приватна виконавиця надіслала поручителю лист, у якому сповістила про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII та роз`яснила право звернутися до суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
14.3.    Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або обставин, що засвідчують помилкове видання судом виконавчого листа (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 і від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 червня 2022 року у справі № 2-118/2001).
14.4.    Питання виконання виданого кредитору виконавчого документа у разі, коли такий обов`язок боржника за цим виконавчим документом відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням (через виконання боржником, іншою особою тощо), слід вирішувати у порядку, передбаченому частиною другою статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17).
14.5.    Приватна виконавиця не має повноважень встановлювати наявність або відсутність зобов`язання поручителя за кредитним договором.
14.6.    Висновок Рівненського апеляційного суду у постанові від 19 вересня 2023 року у справі № 2-409/11 за заявою поручителя про визнання виконавчого листа № 2-409/11 таким, що не підлягає виконанню, про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути беззаперечною підставою припинення зобов`язання за кредитним договором, суперечить протилежному висновку того ж суду у справі № 569/1720/24.
14.7.    Відсутні докази того, що кошти від відчуження предмета іпотеки зарахували на користь кредитора саме в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-409/11 від 31 травня 2022 року.
(2) Позиції інших учасників справи
15.        Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу на подали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
16.        12 вересня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за касаційною скаргою приватної виконавиці постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження на підставі, визначеній останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України.
17.        Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
18.        З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Що є підставою для закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання рішення суду та які дії має вчинити боржник у виконавчому провадженні, якщо вважає, що визначений виконавчим документом обов`язок відсутній у зв`язку з належним виконанням?
19.        На підставі рішення суду з позичальниці-іпотекодавиці та поручителя стягнули солідарно на користь первісного кредитора, правонаступником якого є стягувач, кредитну заборгованість. У провадженні приватної виконавиці перебуває виконавчий лист про стягнення з поручителя вказаного боргу. Поручителеві стало відомо, що за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договорами іпотеки, які забезпечували виконання позичальницею кредитних договорів, ту заборгованість повністю погасили. Про це поручитель сповістив приватну виконавицю та просив її винести постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте вона його вимогу не виконала. Тому поручитель просив суд визнати неправомірною бездіяльність приватної виконавиці та зобов`язати її вчинити дії згідно зі статтею 39 Закону № 1404-VIII з примусового виконання виконавчого листа.
20.        Суд першої інстанції відмовив у задоволенні скарги поручителя. Зауважив, що у приватної виконавиці не було підстав для закінчення виконавчого провадження з огляду на відсутність належних доказів виконання виконавчого документа; стягувач надіслав їй повідомлення про те, що кошти на виконання рішення суду на його рахунок не надходили. Апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасував і задовольнив скаргу поручителя. Звернув увагу на те, що кредитні зобов`язання виконані у повному обсязі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.
21.        Приватна виконавиця у касаційній скарзі стверджувала, що поручитель мав просити суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, а не оскаржувати діяння приватної виконавиці. Зазначила, що не могла виконати вимогу боржника про закінчення виконавчого провадження, бо стягувач не підтвердив виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. 
22.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з аргументами приватної виконавиці. Вважає, що поручитель, який стверджував, що кредитні зобов`язання позичальниці припинилися внаслідок звернення стягнення проміжним правонаступником кредитора на предмет іпотеки, мав звернутися до суду згідно зі статтею 432 ЦПК України із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
23.        Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).
24.        Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону № 1404-VIII).
25.        Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункти 5 і 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).
26.        Верховний Суд уже зауважував, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII підставою закінчення виконавчого провадження є факт виконання рішення суду у повному обсязі так, як це визначено у виконавчому документі (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 13 травня 2020 року у справі № 904/1209/18 (пункти 9.8-9.9)).
27.        Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (частина друга статті 432 ЦПК України).
28.        У постанові від 19 травня 2020 року в справі № 361/7543/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що питання щодо виконання виданого кредитору виконавчого документа у разі, коли обов`язок боржника за таким виконавчим документом відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням (через виконання боржником, іншою особою тощо), слід вирішувати у порядку, передбаченому частиною другою статті 432 ЦПК України.
29.        Суди першої й апеляційної інстанцій встановили таке:
29.1.    22 лютого 2011 року Рівненський міський суд Рівненської області ухвалив у справі № 2-409/11 рішення, згідно з яким стягнув солідарно з позичальниці-іпотекодавиці та поручителя на користь первісного кредитора 654 380,44 грн заборгованості за кредитними договорами (а. с. 33 - 38).
29.2.    5 травня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області постановив ухвалу, згідно з якою замінив первісного кредитора на його проміжного правонаступника.
29.3.    13 листопада 2015 року проміжний правонаступник у позасудовому порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», набув право власності на предмет іпотеки - нежитлове приміщення - на підставі договорів іпотеки, якими забезпечувалося повернення кредиту за кредитними договорами. Це підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав № 47608124 від 13 листопада 2015 року (а. с. 18).
29.4.    15 грудня 2015 року проміжний правонаступник надіслав приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Коломис Ользі В`ячеславівні два листи, у яких повідомив, що кредитор уклав із позичальницею-іпотекодавицею кредитні договори та договори іпотеки. У зв`язку з припиненням правовідносин, які виникли в силу означених кредитних договорів і договорів іпотеки, проміжний правонаступник просив приватного нотаріуса виключити запис із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про предмет іпотеки - нежитлове приміщення (а. с. 19, 20 (зворот)).
29.5.    15 грудня 2015 року проміжний правонаступник уклав із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О. В. і зареєстрований в реєстрі за № 4797. На підставі цього договору проміжний правонаступник продав ОСОБА_3 нежитлове приміщення за 1 250 000,00 грн (пункт 3 договору) (а. с. 22).
29.6.    8 вересня 2021 року Рівненський міський суд Рівненської області постановив ухвалу, згідно з якою замінив проміжного правонаступника як стягувача на ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2011 року у справі № 2-409/11.
29.7.    31 травня 2022 року Рівненський міський суд Рівненської області видав виконавчий лист № 2-409/11 про стягнення з поручителя на користь стягувача 654 380,44 грн кредитної заборгованості.
29.8.    Позичальниця та поручитель зверталися до суду із заявами про визнання виконавчих листів у справі № 2-409/11 (про стягнення з них на користь стягувача 654 380,44 грн кредитної заборгованості) такими, що не підлягають виконанню. 9 червня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області постановив ухвалу у справі № 2-409/11 про задоволення означених заяв. 19 вересня 2023 року Рівненський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував ухвалу суду першої інстанції та відмовив у задоволенні вказаних заяв. 20 листопада 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою поручителя та позичальниці на постанову Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у справі № 2-409/11 (на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
29.9.    2 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа приватна виконавиця відкрила ВП НОМЕР_1.
29.10. 16 грудня 2023 року поручитель звернувся до приватної виконавиці з клопотанням про закінчення ВП НОМЕР_1 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення (шляхом продажу предмета іпотеки за ціною, яка суттєво перевищила розмір боргу).
До клопотання долучив копії: постанови про відкриття ВП НОМЕР_1; договорів іпотеки; вимоги про погашення кредитної заборгованості від 22 серпня 2015 року, яку проміжний правонаступник надіслав позичальниці; витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 листопада 2015 року № 7608124 та від 15 грудня 2015 року № 49866333 і № 49871518; листа проміжного правонаступника від 15 грудня 2015 року № 6.8.1.6.25 до приватного нотаріуса про виключення запису про іпотеку нежитлового приміщення у зв`язку з припиненням зобов`язань за договорами іпотеки; договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15 грудня 2015 року (а. с. 5 - 22).
29.11. 22 січня 2024 року у відповіді за № 187 стягувач повідомив приватну виконавицю про те, що докази виконання поручителем рішення суду проміжний правонаступник стягувачеві не надав, кошти на виконання рішення від 22 лютого 2011 року у справі № 2-409/11 на рахунок стягувача не надходили (а. с. 32).
30.        Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність приватної виконавиці, поручитель наголошував, що за рахунок звернення проміжним правонаступником стягнення на предмет іпотеки мали бути повністю погашені всі зобов`язання за кредитними договорами, за виконання яких поручитель поручився, тобто заборгованість, яку стягнув суд у справі № 2-409/11. Зауважив, що стягнута судом сума боргу становила 654 380,44 грн, а продаж нежитлового приміщення відбувся за 1 250 000,00 грн. Поручитель стверджував, що надав приватній виконавиці усі документи, на підставі яких вона мала закінчити виконавче провадження. Вважав неправомірною її бездіяльність щодо закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-409/11 відносно поручителя.
31.        Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, бо боржник фактично не виконав у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, а тому для закінчення виконавчого провадження не було підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».Апеляційний суд виснував про протилежне. Проте не врахував, що на підставі припису зазначеного пункту виконавче провадження підлягає закінченню, якщо рішення суду фактично виконане у повному обсязі так, як визначено у виконавчому документі.
32.        У частині другій статті 432 ЦПК України визначений спеціальний порядок закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у випадку повного чи часткового виконання обов`язку боржника за виконавчим документом шляхом визнання останнього таким, що не підлягає виконанню. Такий порядок узгоджується із пунктом 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII. 
33.        Верховний Суд зауважує, що поручитель уже звертався до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 2-409/11 таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні тієї заяви апеляційний суд відмовив. Однак після часткового задоволення касаційної скарги приватної виконавиці, скасування оскарженої нею постанови апеляційного суду у справі № 569/1720/24 та залишення в силі ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність приватної виконавиці поручитель не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 2-409/11 таким, що не підлягає виконанню (близький за змістом підхід викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі № 186/871/14-ц).
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
34.        Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині (пункт 4 частини першої статті 409 ЦПК України).
35.        Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).
36.        З огляду на висновки цієї постанови щодо застосування норм процесуального права постанову апеляційного суду слід скасувати, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
п о с т а н о в и в:
1.           Касаційну скаргу приватної виконавиці виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни задовольнити частково.
2.           Постанову Рівненського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року скасувати.
3.           Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2024 року залишити в силі. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	 	В. І. Крат	
Судді	 	Д. А. Гудима	
 	 	І. О. Дундар	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко