Номер провадження: 33/813/2854/24
Номер справи місцевого суду: 947/31059/24 
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2024 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
правопорушника ОСОБА_1 ,
захисника Доценка А.О., – адвоката Саінчина С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до адміністративних матеріалів, 24.09.2024 року о 07:28 год., в м. Одеса по вул. Академіка Корольова, біля будинку № 33-А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - електричним байком марки «LI Lon», без державного номерного знаку у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів марки «DRAGER ALCOTEST», відповідно до якого у останнього виявлено 0,30 %о (проміле) алкоголю., чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі- ПДР), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП. 
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с. 15-17).
Не погоджуючись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с. 19-27). 
В апеляційній скарзі також ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 01 листопада 2024 року, посилаючись на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду (а.с.27, 36-37).
У судове засідання, призначене на 11.12.2024 року о 10:30 год., ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи, у строк передбачений ст. 277-2 КУпАП.
Разом з тим, 02.12.2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка була обґрунтована тим, що останній не зможе з`явитись у судове засідання в призначений судом час, оскільки в цей день буде знаходитись на бойовому чергуванні в складі добового наряду за заздалегідь затвердженим графіком.
У зв`язку з цим, справу слуханням було відкладено на 25.12.2024 року о 11:00 год.

У судове засідання, призначене на 25.12.2024 року о 11:00 год., з`явилися ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Саінчин С.О.

Вивчивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова Київського районного суду м. Одеси була ухвалена 01.11.2024 року без участі ОСОБА_1 .
З матеріалами справи, зокрема з оскаржуваною постановою суду від 01.11.2024 року, ОСОБА_1 ознайомився 14.11.2024 року, що підтверджується розпискою на заяві (а.с.18).

Відтак, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений скаржником з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практикою Європейського суду з прав людини.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності також має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою, оскаржувати постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі №676/752/17, від 21.03.2019 у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06.02.2020 у справі №205/7145/16-а зробив наступні висновки:
«…закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи».
Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.13.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч.1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.

Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, розгляд вказаної справи відбувся без його присутності.
Однак, матеріали справи не містять даних про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи, призначеного на 01.11.2024 року.
Із наявного в матеріалах справи конверту вбачається, що він був повернутий з підстав неправильно зазначеної адреси, крім того направлявся із судовою повісткою про сповіщення на 31.10.2024 о 10:00 год., в той час як оскаржувана постанова була ухвалена 01.11.2024 року.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу без участі ОСОБА_1 , який при цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 277-2 цього Кодексу, не був належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи, а тому його доводи в апеляційній скарзі про порушення права на захист в суді, є обґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки справу розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повідомленої належним чином про час і місце судового засідання, що зобов`язує суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції і прийняти нову, як того вимагає п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП.

Щодо суті вчиненого правопорушення апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п.п. «а» п.2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 117913 від 24.09.2024 року (а.с. 1);
- тестуванням на алкоголь за допомогою приладу «Alcotest Drager», результат тесту склав 0,30 ‰ (а.с. 4);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5);
- відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівника поліції (а.с.6).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року, в порушенні ним вимог п. 2.9 (а) ПДР, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 ставить під сумнів результат огляду проведеного на місці зупинки, посилаючись на те, що під час проведення огляду з другої спроби мундштук не змінювався, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на підтвердження справності пристрою за допомогою, якого проходив огляд в матеріалах справи відсутні, повторний вимір для підтвердження результатів не проводився.
Проте вищезазначені доводи, апеляційний суд відхиляє, оскільки з досліджених матеріалів справи, зокрема відеозаписів вбачається, що істотних порушень вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 під час проведення огляду апеляційним судом не встановлено. Будь-яких зауважень щодо процедури на місці проведення огляду ОСОБА_1 також не заявляв.
При цьому, слід зазначити, що незгоди з продемонстрованим йому результатом проведеного огляду на місці зупинки ОСОБА_1 не висловив., тільки уточняв у інспектора поліції, чи є значним таке перевищення допустимого рівня виявленого у нього алкоголю, на що інспектор - працівник поліції неодноразово роз`яснював, що допустима норма проміле алкоголю в крові повинна становити не більше 0,2 проміле. 

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 неодноразово вказував, що вчора трішки вживав алкогольні напої (ПВР:230538, 7:30:12; 07:31:01). Роздруківку з газоаналізатору «Alcotest Drager 7510» (тест № 1964) та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів підписав без будь-яких зауважень. 

Щодо посилань апелянта на не здійснення протягом 10-15 хвилин повторного виміру для підтвердження результатів огляду, апеляційний суд звертає увагу, що Інструкцією приладу «Alcotest Drager 7510» встановлено, що проведення повторного виміру для підтвердження результатів має рекомендаційний характер, а не обов`язковий, з огляду на що, зазначена обставина не може бути підставою для визнання отриманого результату недійсним. 
Крім того, всупереч заявленим доводам, сертифікатів, свідоцтва про повірку під час проходження огляду ОСОБА_1 не просив, а під час апеляційного перегляду клопотань про витребування таких доказів також не заявляв.

Щодо доводів апеляційної скарги, в частині границь допустимої похибки під час експлуатації приладу «Alcotest Drager 7510», то слід зазначити, що відповідно до п.7 Розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові, а не 0,5 проміле, як про це заявив захисник ОСОБА_1 – адвокат Саінчин С.О.
В той же час, згідно інструкції до приладу «Drager Alcotest 7510», за допомогою якого проведено огляд ОСОБА_1 , технічними характеристиками передбачено допустиму похибку під час експлуатації для:
- масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі: абсолютна похибка +/- 0,03 мг/л - у діапазоні від 0 до 0,4 мг/л, відносна похибка: +/- 7,5 % - у діапазоні від 0,4 до 2,0 мг/л; абсолютна похибка +/-(0,75R-1,35) мг/л у діапазоні понад 2,0 мг/л;
- для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка: +/- 0,06 ‰ - у діапазоні від 0 до 0,8 ‰; відносна похибка: +/- 7,50 % - у діапазоні від 0,8 до 4,0 ‰; абсолютна похибка +/-(0,75R-2,7) ‰ у діапазоні понад 4,0 ‰.
Отже, абсолютна похибка для масової концентрації алкоголю в крові у діапазоні вимірювань від 0 до 0,8 проміле складає 0,06 проміле.

З роздруківки «Alcotest Drager 7510» вбачається, що рівень алкоголю в організмі ОСОБА_1 становив 0,30 проміле. Тобто, з урахування технічної похибки максимальний допустимий рівень алкоголю міг становити 0,26 проміле, проте показник перевищував на 0,04 проміле навіть від допустимої технічної похибки, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що інспектором поліції не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, є неспроможними, оскільки положення ч. 3 ст. 266 КУпАП та п. 7 Р. 1 Інструкції № 1452/735, не зобов`язують працівників поліції пропонувати пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі у випадку, якщо особа згодна з результатами огляду, проведеного за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу. Разом з тим, як вже зазначалось, незгоди з продемонстрованим йому результатом проведеного огляду на місці зупинки ОСОБА_1 не висловив.

Твердження ОСОБА_1 про те, що права передбачені ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України йому не роз`яснювались, спростовуються протоколом серії АБА № 117913 від 24.09.2024 року, який підписаний ОСОБА_1 без зауважень.

Неспроможними є також доводи апеляційної скарги, в частині незгоди з виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки підстави вважати, чи перебувають особи у стані сп`яніння, відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд.

Доводи апеляційної скарги, про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такий документ є підставою для проведення огляду в медичному закладі та складається лише у випадку направлення особи до медичного закладу з метою проходження огляд на стан сп`яніння, а оскільки ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на місці зупинки, то у працівників поліції були відсутні правові підстави для його складання.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , оскільки як вбачається із відеозапису, підставою зупинки електричного транспортного засобу марки «LI Lon» під керуванням останнього стало те, що він в порушення ПДР рухався по тротуару та без шолому (ПВР: 230538, 7:29:25).

Доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_1 пересувався на електровелосипеді, а не на електробайку, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, не спростовують того, що ОСОБА_1 як учасник дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, який має електродвигун, за допомогою якого він приводиться в рух, повинен був діяти згідно ПДР від 10 жовтня 2001 року.
Більше того, особисто ОСОБА_1 вказав працівникам поліції, що він рухався до місці служби саме на електробайку.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та відповідно звільнений від сплати судового збору є необґрунтованими, з огляду на таке.

За змістом п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зроблено правовий висновок про те, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Серед них немає пільг щодо звільнення від сплати судового збору у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення.
Враховуючи те, що у даній справі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому відсутні підстави вважати, що дана справа пов`язана із порушенням прав ОСОБА_1 , як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту його, як учасника бойових дій. 
За таких обставин, оскаржуваною постановою правомірно стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у даній справі.

Також є безпідставними доводи захисника ОСОБА_1 – адвоката Саінчина С.О. про те, що в даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, то працівники поліції не були наділені повноваженнями щодо складання відносно нього протоколу про адміністративні правопорушення.
Такого висновку апеляційний суд дійшов виходячи з того, що матеріали справи не мають доказів того, що правопорушення ОСОБА_1 скоїв під час проходження військової служби, про що в 07год. 36хв. 24.09.2024 року і був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АБА, № 117913.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються зібраними по справі доказами. Підстави вважати вказані докази неналежними, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнути з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        С.М. Сегеда