21.01.25
22-ц/812/90/25
Справа № 471/390/24                                    Головуюча у 1-й інстанції Гукова І. Б.
Провадження № 22ц/812/90/25                         Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
21 січня 2025 року                                                                м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 ,
поданої від її імені адвокатом Заливчим Ярославом Валерійовичем,
на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Гукової І. Б. у селищі Братське Миколаївської області о 14 год 45 хв. зі складанням його повного тексту 22 жовтня 2024 року, по справі
за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Коллект Центр»
до ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А: 
У квітні 2023 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 44 446 грн кредитної заборгованості. 
В обґрунтування своїх вимог товариство зазначило, що 29 квітня 2021 року між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Служба миттєвого кредитування» укладено договір про надання фінансових послуг №2111954863559 за допомогою використання позичальницею одноразового ідентифікатора. 
За умовами заяви та договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надано позичальниці кредитні кошти на суму 4 400 грн, зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом в розмірі 2% при орієнтовному строку їх повернення протягом 16 днів. У випадку продовження строку користування позичальницею кредитними коштами після спливу 16 днів, умовами договору передбачено збільшення процентної ставки на 1,64%, починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, після чого, починаючи з 15 дня, наступного за відліком цього ж строку, передбачено збільшення процентів на 1,38%, та з 30 дня, наступного за орієнтовним днем повернення кредиту, вже на 2,65%. Граничний строк кредитування визначено в один рік. 
За укладеним між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 договором позивачем набуто право вимоги на підставі окремих договорів факторингу та відступлення права вимоги, строк платежу за якою настав, у зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх обов`язків.
На момент звернення позивача, як нового кредитора, до суду, внаслідок невиконання зобов`язань позичальницею, як боржницею, у неї за договором про надання фінансових послуг виникла заборгованість, зокрема, за тілом кредиту в розмірі 4 400 грн та процентами за користування кредитом в сумі 78 092 грн 52 коп., з яких позивач, за принципом співмірності та пропорційності, просить стягнути на свою користь 4 400 грн тіла кредиту та лише 40 046 грн процентів, а усього 44 446 грн.
Заочним рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2024 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено, ухвалено про стягнення з відповідачки на користь позивача 44 446 грн кредитної заборгованості та судові витрати.
У липні 2024 року відповідачка, діючи через свого представника ОСОБА_2 , подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на необізнаність про розгляд справи та неповне дослідження судом обставин справи, просила його скасувати та призначити справу до розгляду.
У липні 2024 року позивачем ТОВ «Коллект Центр» надано заперечення на заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення, посилаючись на ті обставини, що відповідачка належно повідомлялась судом про розгляд справи за зазначеною нею у договорі адресою, рішення було оприлюднено на сайті ЄДРСР, внаслідок чого вважав відсутніми підстави для перегляду заочного рішення. 
Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 , задоволено. Заочне рішення Братського районного суду від 17 червня 2024 року скасовано, а справу призначено до розгляду. 
30 липня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник, подано відзив на позовну заяву, де пред`явлені до неї ТОВ «Коллект Центр» вимоги вважали необґрунтованими, оскільки позивачем за допомогою належних доказів не доведено факт надання первісним кредитором відповідачці грошових коштів. При тому наданий до позовної заяви лист про здійснення грошового переказу не містить усіх обов`язкових реквізитів та не є розрахунковим документом у розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Самі відсотки за користування кредитними коштами нараховані незаконно, оскільки фактично нараховані за період, що є більшим, ніж 16 днів, на які надавались кошти, тобто вже після закінчення строку дії договору.
Заперечували щодо розміру співмірності витрат позивача на правничу допомогу, вважаючи їх завищеними та не відповідаючими складності справи і ціні позову, через однотипність позовів, які подаються від імені позивача. 
Одночасно зазначили про розмір витрат, які планує понести відповідачка на правничу допомогу при розгляді справи на суму 10 000 грн. 
У серпні 2024 року позивач надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що позикодавцем виконано обов`язок з надання кредитних коштів на зазначений відповідачкою рахунок. Тому заперечуючи їх отримання ОСОБА_1 не надала доказів відсутності надходження кредитних коштів на її рахунок, хоча мала таку можливість , тим самим намагаючись уникнути виконання обов`язку з їх повернення. 
Вважав, що відповідачка не погоджуючись із проведеним позивачем розрахунком позовних вимог, мала надати власний розрахунок, який на її думку був би правильним, однак не зробила цього. При цьому зауважив, що доводи відповідачки стосовно неправомірного розміру та періоду нарахування процентів за користування кредитом спростовуються умовами договору, якими узгоджено граничний строк кредитування в один рік, в тому числі, із визначенням окремої фіксованої процентної ставки за користування кредитом для кожного періоду та в межах граничного строку кредитування. 
На заперечення відповідачки додатково виклав обґрунтування своїх вимог про стягнення визначеного ним розміру витрат на правову допомогу. 
Звернувся з клопотанням про витребування доказів зарахування на платіжну картку ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен банк» кредитних коштів. 
Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області 11 вересня 2024 року клопотання відповідача задоволено, ухвалено про витребування з Акціонерного товариства (АТ) «Райффайзен Банк» відомостей щодо видання ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_1 та зарахування на розрахунковий кредитних коштів та відомості про власника платіжної картки № НОМЕР_1 .
16 жовтня 2024 року надійшло повідомлення АТ «Райффайзен Банк» на виконання вимог вищевказаної ухвали.
Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 44 446 грн заборгованості за кредитним договором, витрати по сплаті судового збору та 8 000 грн витрат на правничу допомогу.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника Заливчого Я. В., посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення 4 400 грн заборгованості за кредитом та 1408 грн заборгованості за процентами.
На думку відповідачки суд не звернув увагу на те, що розмір процентів, про стягнення яких просить позивач не відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, оскільки згідно з умовами договору кредит надається на строк зазначений у анкеті заяві та графіку платежів, та орієнтовний строк повернення кредиту складає 16 днів з моменту його отримання, внаслідок чого проценти підлягають сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту у розмірі 1 408 грн. Підстав для їх нарахування за більший, ніж 16 днів період немає, оскільки відповідно до пункту 2.1.1.6 договору сторони не здійснювали пролонгацію договору. Тому за закінчення строку дії договору у кредитора немає підстав для подальшого нарахування процентів за будь-якою ставкою.
Посилалась на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо тлумачення на користь споживача нечітких або двозначних положень договорів, вважаючи умови договору щодо строку його дії такими, що не містять чітких та зрозумілих для споживача умов про право кредитора нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Тому відповідальність за їх нечітке викладення має нести позивач. Посилалась на судову практику.
Зазначила про те, що стягнутий судом розмір витрат на правничу допомогу є надмірним, оскільки їх розмір не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та розумності через виготовлення однотипної позовної заяви, що не потребує від надавача правничої допомоги великих затрат часу на вивчення документів та надання усної консультації з вивчення документів протягом двох годин. 
У відзиву на апеляційну скаргу позивач вважав її доводи необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, переважно з аргументів аналогічних, викладених ним раніше у позовній заяві та відповіді на відзив. Звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що пунктом 1.9 кредитного договору визначено граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) в один рік. 
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 16 та 27 грудня 2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 20 січня 2025 року залишено без задоволення клопотання представника відповідачки про розгляд справи з викликом учасників справи для дачі особистих пояснень.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статей 1046, 1049 ЦК України визначається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
З матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , шляхом заповнення відповідачкою заявки на сайті товариства, отримання інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, укладено договір про надання фінансових послуг № 2111954863559 на суму 4 400 грн з орієнтовним строком кредитування 16 днів та в межах граничного строку в один рік, який підписано позичальницею за допомогою одноразового цифрового ідентифікатору (т.1 а.с.6-8).
За умовами пунктів 1.4 та 1.9 цього договору його сторонами визначено, що проценти за користування кредитом протягом фактичного строку користування та в межах граничного розраховуються наступним чином: 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати усіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту (16днів); зі збільшення процентної ставки, зазначеної у пункті 1.4а (2%), на 1,64%, починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту; а починаючи з 15 дня, наступного за відліком цього ж строку, на 1,38%; та з 30 дня наступного за орієнтовним днем повернення кредиту, на 2,65% (т. 1 а.с.6-8).
Сторонами погоджено, що реальна річна процентна ставка становить 730% річних (732% річних у високосний рік) при нарахуванні 2% у день; 1302,36 % річних (1306% річних у високосний рік) при збільшенні процентної ставки на 1,64% у день; 1711,7 % річних (1769,68% річних у високосний рік) при збільшенні процентної ставки на 1,38% у день; 2 735,45% річних (2 743,05% річних у високосний рік) при збільшенні процентної ставки на 2,65% у день (пункт 4.2. договору).
Отже, усі посилання відповідачки та її представника про неправильність нарахування процентів, після закінчення орієнтовного строку повернення кредиту (16 днів), при продовженні фактичного користування позичальницею кредитними коштами не є слушними, оскільки саме такі умови погоджені сторонами, зокрема, шляхом прийняття цієї пропозиції ОСОБА_1 та підписання нею таких умов договору. Щодо відсутності подальшої пролонгації договору, то позивач на ці обставини у поданому ним позові не посилався, з огляду на те, що пролонгація цього договору можлива була лише після спливу його граничного строку, але позивні вимоги товариством пред`явлено лише в межах граничного строку дії договору. 
Як слідує з повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Вей Фор Пей» 29 квітня 2021 року о 18 год. 19 хв. 18 сек. ним здійснено грошовий переказ в розмірі 4 400 грн на платіжну картку НОМЕР_1 АТ «Райффайзен Банк» у відповідності до умов договору про надання фінансових послуг №2111954863559, який укладено між сторонами (т.1. а.с.9).
Належність відповідачці ОСОБА_1 платіжної картки НОМЕР_1 , на яку перераховані кредитні кошти, підтверджено Акціонерним Товариством «Райфайзен Банк» при виконанні ухвали суду першої інстанції, яким повідомлено, що платіжну картку емітовано на ім`я ОСОБА_1 та згідно виписки про рух коштів, 29 квітня 2021 року на її рахунок за цією платіжною карткою надійшло 4 400 грн шляхом безготівкового зарахування (т. 1 а.с.219). 
Такі обставини укладення договору підтверджено, як матеріалами справи, так і не заперечуються відповідачкою у поданому нею відзиві на позовну заяву, а також змісті апеляційної скарги.
1 грудня 2021 року первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за договором факторингу відступлено ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги, як первісного кредитора, до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога), зокрема, за укладеним з ОСОБА_1 договором (т. 1 а.с.13-15, 16-19). 
Тобто за змістом укладеного договору клієнтом, яким є первісний кредитор, передано факторові право грошової вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога).
Для цього передана фінансова документація, в тому числі, з розрахунку вимоги, строк платежу якої настав, розміром в 32 208 грн, що складається з 4 400 грн тіла кредиту та 27 808 грн процентів, які розраховані на підставі умов, викладених у пункті 1.4 договору, за період з 29 квітня по 30 листопада 2021 року (т.1 а.с.9-13, 16-20). 
Також умовами договору факторингу (пункт 2.5.) передбачено право фактора здійснити наступне відступлення права вимоги будь-якій третій особі та здійснити нарахування та стягнення процентів з дати відступлення прав вимоги за договорами фінансових послуг (пункт 2.3), тобто здійснити нарахування за умовами договору з моменту переходу права і за період, що може настати, у разі невиконання зобов`язань боржником, без передачі фактору права майбутньої вимоги.
У подальшому 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило отримане право вимоги позивачу ТОВ «Коллект Центр» (т.1 а.с.21-24,24зв-26), передав до укладеного договору в додатках реєстр боржників та розрахунки заборгованості. Зокрема, документацією за правом вимоги до ОСОБА_1 із розрахунком заборгованості вже на загальну суму в розмірі 82 492 грн 52 коп., яка складається з: 4 400 грн тіла кредиту та нарахованих процентів за період з 29 квітня 2021 року по 28 квітня 2022 року, втому числі з дня отримання права вимоги з 1 грудня 2021 року по 28 квітня 2022 року в загальній сумі 78 092 грн 52 коп. (т. 1 а.с.9зв-10, 11, 12).
За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За розрахунками первісного кредитора та позивача, як правонаступника, відповідачкою належним чином умови договору не виконані та отримані кредитні кошти не повернуті. 
Тому, враховуючи наведене та вимоги статті 526 ЦК України, за якими зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача з відповідачки ОСОБА_1 суми основного боргу та процентів за користування кредитними коштами у відповідності до умов договору. 
Згідно до змісту дослідженого місцевим та апеляційним судом договору та анкети-заяви, що підписані відповідачкою, ними чітко визначено, як орієнтований строк повернення кредиту не пізніше 16 днів з відповідним розміром процентів, так і подальший граничний строк дії договору з відповідним нарахуванням за кожний окремий період користування кредитними коштами збільшеного фіксованого розміру процентів.
Розрахунок заборгованості, що додано до справи, свідчить про дотримання кредитором, як періоду нарахування процентів, так і використання розміру процентної ставки за визначеними умовами договору. 
За такого доводи відповідачки про нечіткість та двозначність умов укладеного договору є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону. 
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, що здійснений первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування», на момент передачі права вимоги, строк платежу, який настав, у відповідачки за умовами договору про надання фінансових послуг утворилася заборгованість по основному боргу у розмірі 4 400 грн, яка не оспорюються позичальницею, та заборгованість за процентами на суму 27 808грн, а всього на загальну суму 32 208 грн (т.1 а.с.10).
Втім, позивачем заявлено ні про стягнення загальної суми боргу, платіж за якою настав станом на 1 грудня 2021 року на суму 32 208 грн, а про стягнення з позичальниці суми основного боргу за кредитом та зменшеного розміру, але додатково нарахованих фактором процентів за період з 1 грудня 2021 року, дня передачі грошової вимоги, платіж за якою настав, та до 28 квітня 2022 року у відповідності до пункту 2.3 договору факторингу, що суперечить предмету договору факторингу, визначеного у пункті 1 договору (т.1 а.с.13). 
Тобто поза увагою місцевого суду залишилися обставини стосовно предмета договору факторингу та розміру грошової вимоги первісного кредитора до боржниці з приводу погашення боргу, строк платежу за якою настав (наявної, а ні майбутньої вимоги), внаслідок чого помилково враховані до необхідності погашення відповідачкою суми процентів, що перевищує суму наявної грошової вимоги за боргом в розмірі 27 808 грн. 

Тому, враховуючи доводи відповідачки та зміст предмету договору факторингу, колегія суддів вважає, що у позичальниці мали місце законні очікування того, що з передачею первісним кредитором фактору грошової вимоги, строк виконання якої настав, підстав для додаткового нарахування процентів після цієї дати не відбуватимося, оскільки наведені обставини надавали право новому кредитору лише на нарахування процентів виключно в порядку, передбаченому положеннями статті 625 ЦК України.
За таких обставин пред`явлені вимоги про стягнення кредитної заборгованості підлягали частковому задоволенню, а саме у розмірі, визначеному первісним кредитором станом на 30 листопада 2021 року, та у загальному розмірі 32 208 грн, яка складається з 4 400 грн заборгованості за тілом кредиту та 27 808 грн заборгованості за процентами за користування кредитом. 
Між тим, суд першої інстанції помилився в оцінки зазначених обставин при вирішенні позовних вимог із застосуванням норм матеріального права, внаслідок чого рішення суду в цієї частині підлягає зміні з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України 
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неспіврозмірності стягнутих витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн складності справи та витраченому часу на надання правничої допомоги, то колегії суддів виходить з наступного.
У відповідності до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Тому за результатами розгляду справи між сторонами підлягають розподілу розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.
Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 13 000 грн надано заявку на надання юридичної допомоги № 1584 від 7 лютого 2024 року на отримання послуг усної консультації з вивченням документів тривалістю 4 години, вартістю 4 000 грн, та складання позовної заяви про стягнення боргу тривалістю 3 години, загальною вартістю 9 000 грн (т. 1. а.с.42), виконання яких прийнято позивачем від Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» за актом №2 про надання юридично допомоги від 13 лютого 2024 року (т.1. а.с.43), на підставі договору про надання правової допомог № 02-01/2023 від 2 січня 2023 року (т.1. а.с.38-40) та затверджених тарифів (т.1. а.с.40), що сплачені за платіжною інструкцією № 413000008 від 9 лютого 2024, видану на загальну суму 51 000 грн (т.1. а.с.41)
На підставі наведеного та з урахуванням зміни рішення суду колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідачки до 4 000 грн. При тому враховує, як джерело співмірності, наданий відповідачкою розрахунок понесених нею витрат на правничу допомогу у межах цієї же справи, який нею заявлено в розмірі 10 000 грн (т. 1. а.с.170).
Також у відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції та частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2 195 грн 25 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, тим самим змінити рішення суду першої інстанції і в цієї частині.
Враховуючи обсяг задоволених вимог апеляційної скарги та надані до неї докази про сплату судових витрат, у відповідності до статті 141 ЦПК України, з позивача ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 670 грн за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені представником Заливчим Ярославом Валерійовичем, задовольнити частково. 
Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року змінити, зазначивши про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 32 208 грн загальної суми боргу за договором про надання фінансових послуг №2111954863559 від 29.04.2021р, яка складається з: 4 400 грн заборгованості за тілом кредиту та 27 808 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 4 000 грн витрат на правничу допомогу та 2 195 грн 25 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 670 грн за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                                О. О. Ямкова

Судді                                                                           Т. В. Крамаренко 

                                                       О. В. Локтіонова